EN NETFLIX-SERIE
Vägen uppför altargången kan vara den längsta promenad
en kvinna någonsin tar.
Den är längre än själva kyrkan.
Den täcker många våningar när hon dansar,
och följer slingrande stigar på varje eftermiddagstur.
Det är faktiskt konstigt att man inte blir trött i fötterna
eller, Gud förbjude, snavar inför de ivrigt granskande blickar
som håller en under nära uppsikt.
Kan den flyga?
-Lite, Ers Majestät. -Vad ska "lite" betyda?
Den svävar inte högt,
men om jag sätter den högt upp kan den liksom glida ner.
Kan du glida med då?
Fyrverkerierna är klara, Ers Majestät. De avfyras så fort paret har sagt "ja".
Det du har planerat duger inte, Brimsley. Gör dem större, längre och mer färgstarka.
Våra gäster måste bli förtrollade.
Sa jag inte att vi skulle stänga av Hans Majestäts flygel idag?
Jag vill inte att någon ska gå vilse och hamna på någon…
-…konstig plats. -Absolut.
Men Hans Majestät är i alla fall på gott humör idag.
Hur går det med den andra planen? Är allt klart?
Ja. Alla damer som vi misstänker kan vara lady Whistledown
ska få en lakej som följer henne hela dagen.
Vi ska inte bara följa henne. Vi måste gillra en fälla.
Du skulle kanske kunna sprida falska rykten,
så att vi vet var de kommer ifrån när Whistledown trycker dem.
-En genial idé, Ers Majestät. -Jag vet.
Hon tror att hon har lurat oss alla med sitt spioneri och sina rapporter.
Men ingen har skarpare ögon på societeten än jag.
Lugna dig, Bon. Sitt stilla.
Det känns så konstigt.
Jag har vaknat tusen mornar och alla har lett till den här.
Imorgon är dagen du alltid har väntat på, min kära. Du är beredd.
Ja, det är sant, men nu när viscounten har påskyndat alltihop…
Tvivlar du?
Att han vill gifta sig fort visar att han älskar mig,
men det gör mig lite nervös.
Viscounten tycker så mycket om dig.
Han har tillgivet uppvaktat dig och visat sina avsikter sedan vi kom hit.
Det är en drink att smutta på.
Viscounten vill att allt ska gå snabbt nu för tiden.
Först bröllopet, nu drinken. Hoppas han inte tänker så på smekmånaden.
Har du alltid varit så vulgär, eller är det alla nakenmodellerna?
Kan det bara vara det ena?
Ni är privilegierade som inte är förstfödda.
Ni får välja era passioner och äventyr.
Jag å andra sidan måste uppfylla mina…
Säg mig, käre bror, har du uppfyllt dina plikter när du gifter dig,
så du kan sluta tjata om dem?
Tjatet är också en av plikterna, så nej.
Jag önskar att jag kunde vara säker på att han älskar mig när han ser på mig.
Han ser inte på mig så ofta.
Blickar kan vara meningsfulla, men också flyktiga.
Det är passion och inget annat.
Känner viscounten ingen passion för mig?
Nej, jag menar bara att äkta kärlek är något helt annat.
Det är när hela världen blir tyst.
Det är inte blickar som möts utan själar som dansar,
och möts i varandra,
gör plats åt varandra,
tills det inte går att gömma sig längre.
Oroa er inte. Inte mycket kommer att bli annorlunda.
Förutom att jag kommer att ha min viscountess, som plikten kräver.
Nej, inte mycket blir annorlunda.
men sen får vi en mini-Anthony att sköta om.
En som springer runt och snackar om sina små plikter.
Han blir nog också en tyrann.
Säger man inte också
att om man stryker haldi på en ogift person, så hittar hon en värdig make
som även han tystar världen?
-Edwina… -Tyst nu. Nu ska du sitta stilla.
Skål!
Vad skålar vi för om inte framtiden?
Tja…
-Systern. -Systern?
Portvakten.
Undrar om det här vore bättre om viscounten var med oss nu.
Lord Bridgerton har säkert sina egna bröllopstraditioner.
-Du slog henne. -Ja!
Du älskar ju att skryta om dina segrar.
Snälla Prudence, sträck på dig. Upp med hakan. Ut med bröstet.
-Hur ska jag kunna stå så här hela dagen? -Sluta röra på dig.
Lord Featherington har låtit dig låna det här vackra halsbandet till kvällen.
-Det är väldigt tungt. -Det betyder att det är värdefullt.
Är ni säker på det här?
Hon drar blickar till sig naturligt.
Hon kommer att få folk att tala om juvelerna som kommit från er gruvor.
Jag bekräftar att ni är tystlåten och blygsam om hur bra era affärer går.
När makarna kommer till er går ni med på vad de föreslår.
Ni har ett beundransvärt självförtroende.
-Vill ni hellre att jag kuvar mig? -Det sa jag inte.
Jag tycker om när kvinnor tar kontrollen.
-Ursäkta mig, frun. -Ja.
Vi ses i droskan.
Prudence.
Mademoiselle Penelope, jag har gjort era ändringar.
-Tack, madame Delacroix. -Det här är en stor risk för mig.
Er mor vet väl att ni inte behöver någon klänning lagad?
Det var viktigt.
Vad vet ni om lärlingen på tryckeriet? En herr Theo Sharpe, tror jag.
-Vet ni hans namn vet ni mer än jag. -Har någon av budpojkarna nämnt honom?
Har ni något mer allvarligt att säga om vår verksamhet?
Om det vankas problem vill jag inte bli inblandad.
-Mitt företag är för viktigt… -Det är mitt också.
Ni har inget att oroa er för.
Madame Delacroix? Jag väntade inte er.
-Gäller det räkningen? -Nej, madame…
Jag sa precis att jag har blivit helt virrig.
Det här paketet var ju till familjen Bridgerton.
Jag gick fel. Adjö.
Kan du föreställa dig? En kvinna som tvingas driva företag?
Inte konstigt att hon är virrig. Skynda dig, vi får inte bli sena.
Didi?
Vad är det?
Jag tog med dem hemifrån. Jag visste att säsongen skulle gå bra.
De är vackra. Varför har jag aldrig sett dem?
De var min mors.
Amma bar dem när hon gifte sig och sparade dem.
-Åt dig? -Jag tog med dem till dig.
Jag insisterar. Vackra armband åt en vacker brud.
Didi, jag vet att det har varit svårt.
Du har aldrig tyckt om viscounten, men jag hoppas att alla är glada idag.
Jag är lycklig om du är det.
-Han tog mitt hårband. -Det var en tjänst.
Jaga inte varandra, eller fånga inte varandra, snarare.
Försök att se presentabla ut.
Varför är ingen redo för bröllopet?
-Fru Wilson! -Mor. Snälla, skrik inte så.
Vad du än har gjort med honom, gör det ogjort.
-Jag kan inte dricka som du. -Det är en enkel kur.
Fortsätt att dricka så slår inte baksmällan.
-Du borde använda dina krafter bättre. -Har någon sett Anthony?
Benedict, se till honom. Dagens känslor har säkert förvirrat honom.
Mor.
Anthony.
-Är du redo? -Javisst. Jag föddes redo.
Ska vi gå?
Lady Danbury.
Lady Bridgerton.
Vi har visst inte talats vid sedan middagen med paret Sheffield.
Ja, det stämmer. Men varför skulle vi ha gjort det?
Ni har väl inga fler hemligheter ni äntligen vill dela med er av?
-Ni ska veta… -Ha det så trevligt.
Tänk att jag hittade er två här bland allt detta överflöd.
Hennes Majestät tycker mer om diamanten än lady Whistledown skriver.
Daphne och hertigen hade ett mindre bröllop.
Drottningen kanske vill ha uppmärksamhet. Kronan väger nog tungt.
Hon kanske vill visa att hon fortfarande är relevant.
-Är inte det allas strävan? -Det tror jag.
Han har varit outhärdlig sedan han kom från Grekland.
-Eller besöket hos lady Crane? -Syftet spelar mindre roll än sanningen.
Man måste få sig ett namn för att ha haft ett betydelsefullt liv.
-Det är nobelt. -Tack, Pen.
Det är konstigt att ni två är så goda vänner när ni är så olika.
-Vad menar du? -Du är ju vettig.
Det är rena idiotin att försöka imponera på societeten
som inte kan tänka själv.
Vad ska man med ett namn till om det bara ska stå på danskort?
Lady Whistledown då? Hon skriver om alla.
Nej, inte alla.
Hon vet kanske inte att det finns folk utanför societeten.
-Menar du herr Sharpe? -Jag har lyssnat på dina varningar.
Teoretiskt sett.
-Det vore dumt att fortsätta gå dit. -Och verkligt sett?
Jag var där häromdagen, men det är inte så skandalöst.
-Jag är intresserad av hans tankar. -Är ni vänner?
Ja. Vad skulle vi annars vara?
-Syster. -Du är sen.
Jag var faktiskt inte säker på
om festligheterna idag skulle äga rum eller inte.
Hertiginnan tycker inte om din brud.
Edwina är mycket älskvärd och förtjänar att få veta sanningen.
Jag hänger inte med. Vad ska hon få veta?
Benedict, ursäkta oss. Hertiginnan har visst åsikter.
-Men jag… -En marskalk lyder brudgummen. Gå.
Jag kan inte vända om nu, Daph.
Miss Edwina skulle bli förstörd och vår familj lida av skandalen.
Det här var planen.
Och hennes syster?
Hon har egna framtidsplaner som inte involverar mig.
Det är inget mer mellan oss. Det går inte.
Undrar du inte vad far skulle ha sagt idag?
Han är den enda du någonsin har respekterat.
Den enda du lyssnade på.
-Pappa… -Du vet inte vad han skulle säga.
Han sa olika saker till oss, så förolämpa mig inte med gissningar.
Jag har varit här och sett dig i alla faser.
Jag såg dig förändras när han dog. Vet du att du inte grät en enda gång?
Du slutade helt att skratta.
Det var som om du blev en helt annan person.
Du blev helt uppslukad av folks förväntningar.
Hade jag något val?
Det var för vår familjs överlevnad. Så att du fick gifta dig med en hertig.
Jag är glad för din skull, men jag är inte som du.
Jag önskar inte hänge mig till den blinda kärlekens rus.
-Jag har inte råd med det. -Du kan välja att bli lycklig.
Att följa det ditt hjärta önskar
istället för att skjuta bort alla känslor som dyker upp.
Det är inte en lyx utan en rättighet att välja
att slåss för den familj du vill ha.
Jag slåss för familjen jag har.
Det förstår inte du. Det är min plikt att föra namnet Bridgerton vidare.
Det är det viktigaste.
Det är lätt att vara självisk när man inte ansvarar för någon annan.
Jag sörjer dig, bror.
Alla beslut du fattar och sedan hatar oss för.
De ger dig inte din familjs respekt, bara vår medömkan.
Det är allt.
Tack.
Milde tid.
Du är så vacker, älskling.
-Didi? -Ja, Bon.
Jag vill ha på mig dem.
De tillhör inte mig och jag vill inte känna
att jag tar något som tillhör dig. Det är dina armband.
Du borde ha på dig dem.
De klär dig, Kate.
Tiden är inne, mina damer.
Kom.
Nu lägger vi allt hemskt skvaller bakom oss, en gång för alla.
Vi ska ge societeten ett bröllop att minnas.
Låt oss visa dem vilka vi är.
Fröken Edwina, vad fin ni är.
Tack, min herre. Det gläder mig att ni är nöjd.
Varsågoda och sitt.
Kära församling,
vi har samlats här idag för att inför Gud och denna församling
förena denna man och denna kvinna i heligt äktenskap.
Detta ska inte ingås eller hanteras
obetänksamt, lättfärdigt eller godtyckligt
för att tillfredsställa människans köttsliga lust och aptit
såsom djuriska vildar utan förståelse,
utan aktningsfullt, varsamt, betänksamt, nyktert…
Min herre.
Min herre?
Ärkebiskopen vill att ni säger efter honom, min herre.
Javisst.
Jag, lord Anthony Bridgerton…
Tillåt mig.
Kan jag fortsätta?
-Jag ber om ursäkt. -Ursäkta.
Viscount, säg efter mig.
Jag…
-Fröken Edwina, mår ni… -Vänta!
-Vad hände med mitt bröllop? -Bruden rymde visst, Ers Majestät.
Andas, Edwina. Du är bara nervös.
Vi ber om te, och när du har något i magen kommer du att orka gå ut igen.
Viscounten förstår, eller hur, Kate?
-Kate, kan du be om te… -Jag vill inte ha te!
Jag vill veta sanningen.
-Har du inga ord, syster? -Edwina. Kate.
-Vad är det här? -Det kan jag berätta.
Efter att ha fyllt mitt huvud med struntprat
om elegant uppförande och blickar älskare emellan…
Du är kär i honom!
Du ville bara ha honom själv!
-Det är inte sant. -Du kan inte förneka det nu!
Hur kunde jag vara så dum? Du ljög för mig gång på gång.
Du sa…
Du sa att vi inte hade fler hemligheter,
men Sheffields arv var bara början på dina lögner.
Jag lurade i mig själv att du hade ärliga avsikter!
Att du bara ville att jag skulle bli lycklig.
Du är inte dum. Det är sanningen.
-Älskar du honom? -Vad?
Du sa att du hatade honom.
Det betydde bara att dina känslor…
Att dina känslor var starka.
Älskar du honom?
Edwina, jag…
Nu räcker det.
Det här leder inte till något bra.
Nu försöker vi lugna ner oss allihopa.
Du har hållit så mycket hemligt från mig.
Gå. Gå härifrån, Kate.
Har det här något med middagen med paret Sheffield att göra?
Eller är det ett större problem vi behöver diskutera?
Fröken Edwina är bara nervös.
Fröken Edwina verkar vara en känslig person.
-Lite frisk luft hjälper nog. -Pluntan.
Pratet om livslånga förbund kanske skrämde henne.
Hon insåg kanske att giftermål fängslar kvinnor.
Måste du vara så…lik dig?
Hur ska jag annars vara? Gift och tyst?
-Hon kanske ville byta klänning. -Hon var ju jättevacker.
Vi kanske borde lämna Anthony i fred lite.
Bror, vill du det?
Just det.
Vad är det?
-Du vet något. -Nej.
Du må vara hertiginna, men du är min dotter.
Berätta vad du vet.
En misslyckad vigsel med drottningen närvarande.
Det behövde jag inte.
-Det är inte ert fel, Ers Majestät. -Lady Whistledown kommer att skriva det.
"Hennes Majestät valde fel", kommer hon att säga.
Och ifrågasätta min oantastliga smak.
Hennes ord är för mäktiga för att jag ska stå ut med det.
Ers Majestät, med all respekt.
Det här kan mycket väl bli en situation som inte kan räddas.
-Det vore klokt… -Den måste räddas.
Ni gick ju i god för familjen, lady Danbury.
Jag hade aldrig gjort fröken Edwina till diamant eller arrangerat bröllopet
om det inte var för er.
Det är lika mycket ert fel som någon annans.
-Glöm inte det. -Det ska jag inte göra.
Jag går och letar rätt på fröken Edwina.
Det kanske finns något jag kan göra.
Brimsley.
Eskortera gästerna ut i trädgården och låt ingen gå.
Vigselceremonin fortsätter snart, och vi går vidare med våra planer.
Alla våra planer.
Fröken Edwina har visst inte ätit sedan förlovningen
för att komma i klänningen. Klart att hon blir sjuk.
Den kungliga läkaren har visst kommit med iglar. Tänka sig.
-Vad pinsamt för lord Bridgerton. -Men enerverande för oss.
Vad har vi för garantier för att andra damer inte tar efter snärtan?
Alla kommer att lämna sina friare.
Det var väl turligt, min herre? Societeten älskar en färsk skandal.
Allas öron är öppna för de senaste uppgifterna.
Nu ska vi bara omdirigera deras uppmärksamhet.
Prudence.
Vill du förolämpa lord Featherington genom att inte visa upp halsbandet?
Vad bryr han sig om jag tycker om det?
Vi är förlovade och han talar inte med mig.
Varför är han tyst?
Gör som jag säger, annars blir du som Penelope.
-Gud förbjude. -Kom nu.
Jag har tänkt på vad du sa om herr Sharpe och hans intresse.
Jag har inte bett dig tänka på det. Du borde sluta tänka på honom.
Jag vet att det är konstigt,
men jag antog att det var en intellektuell vänskap
som bygger på att vi tänker lika och pratar mycket.
-Men tänk om han känner något mer? -Jag sa aldrig… El, vill du det?
Det spelar ingen roll vad jag vill om jag inte vet vad han känner.
Du borde nog inte gå längre.
Har du inte hört vad som hände lady Mary när hon gifte sig nedåt?
Jag talar inte om giftermål, Pen. Jag talar om att kunna tänka klart.
-Jag vill bara veta. -Men varför?
Jag godtar vissa mysterier.
Hur blev män ledare när kvinnor är så mycket bättre lämpade?
Varför torterar sömmerskan sina kunder med smala liv och raspiga tyger?
Vem är lady Whistledown?
-Kan du godta det mysteriet? -Nej, men det kan jag kanske inte lösa.
Men mysteriet med Theo… herr Sharpe, kan jag lösa.
Men varför? Du kan ändå inte göra något åt det.
Om jag fick veta säkert skulle jag känna mig lättad.
Det är ovissheten som känns som en plåga.
Att vrida och vända på ett samtal, och ha bevisen där men inte veta säkert.
Det är en ganska tillfredsställande, stimulerande och spännande plåga.
-Har du någonsin känt så? -Nej. Jag kan bara föreställa mig det.
-Lord Bridgerton. -Lady Mary.
Får jag tala med fröken Edwina?
Naturligtvis.
Lord Bridgerton.
Jag förstår att den här fördröjningen måste vara ganska oväntad.
Ja.
Men är det en fördröjning och inte mer?
Vad mer det kan vara med tanke på vår förlovning och alla inblandade i…
…avbrottet?
-Ni tror att vi… -Snälla.
Ni är väl inte här för att erbjuda mig fler lögner och halvsanningar?
Ge mig åtminstone det.
Jag vill verkligen gifta mig.
Att vi har nått den här dagen
trots tänkbara störningar måste vara beviset.
Ja.
Jag undrar ändå om det verkligen är mig ni vill gifta er med.
Det är det.
Fröken Edwina, jag har inte tvivlat sedan den dagen vi möttes.
Det stod lika klart för mig då som nu att vi delar något större.
-Vad anser ni att vi delar? -Våra platser.
Våra uppgifter. De hör ihop.
Jag är viscount, ni diamant. Ingen av oss har valt det.
Vi är sammankopplade på det viset.
Därför fortsatte jag uppvakta er trots att andra ansåg mig dum.
Jag blev inte avskräckt av paret Sheffield eller bristen på hemgift.
För att…ni älskar mig?
Jag förstår er.
Jag sympatiserar med er.
På sätt och vis är jag ni.
Vi har inte lyxen att välja. Vi slipper inte våra plikter.
Men om vi gifter oss kan vi ta itu med svårigheterna tillsammans.
Och min syster, då?
Vilken roll ska hon spela i framtiden?
En tagg som lätt kan avlägsnas från vår blomstrande livsros.
Hon har ingen plats i vår framtid. När vi gifter oss åker hon till Indien.
-Då är vi fria från henne. -Är det er önskan?
Det är vad jag vet.
Avståndet kommer att föra oss två samman.
Men det är bara möjligt om ni väljer att gifta er med mig.
Jag har fått min framtid beskriven för mig oftare än jag vill erkänna, min herre.
Men dum är jag inte.
Jag förstår vilken skandal det blir om vi inte fullföljer det här.
Men för mig räcker inte det.
Jag behöver tid att tänka på min framtid.
Såsom jag nu kan tänka mig den. Det måste ni förstå.
Naturligtvis.
Det gör jag.
Kom inte hit.
-Fröken Sharma… -Det här är min fristad.
-Ett förrådsrum? -Ja.
Det är inte stort, men det passade mig bra när ni inte var här.
Gå nu och lämna mig ifred.
Vi måste prata.
-Det här är opassande. -Jag var hos Edwina.
-Hon var hårdare än jag hade väntat mig. -Det kan ni inte klandra henne för.
Jag känner henne inte lika väl som ni. Därför ber jag er att göra något.
Vad ska jag göra?
Fler planer och lögner för att få henne att foga sig?
Det verkar som om min syster har förstått allting nu.
På ett sätt är jag stolt.
Tänker ni sluta hjälpa henne nu
och gömma er här medan hon förstör sitt liv?
Jag förstörde hennes liv.
-Ni borde inte vara här. -Vänta…
Vänta.
Adjö, min herre.
Lady Danbury.
Vad gör ni här inne?
Jag försäkrar er att jag har god anledning att vara här inne och inte där ute.
Det är olikt er att gömma er.
Tja.
Alla behöver vi tänka över vårt beteende då och då.
Tycker ni inte det?
Lady Bridgerton.
Jag måste be om ursäkt för att jag inte delgav er
vissa saker.
Det där mellan familjerna Sharma och Sheffield
var inte min sak, men jag ville inte att det skulle komma ut
som det gjorde under middagen.
-Hela den här planen har visst gått snett. -Verkligen.
Daphne har äntligen bekräftat något
som jag har varit rädd för ett tag.
-Jaha. -Något jag tror att ni också har sett.
Hennes Majestät vill att jag reparerar dagens situation.
Och för första gången i mitt liv…
…vet jag inte vad jag ska göra.
Påfåglar!
De vidriga varelserna.
-De anfaller utan anledning. -Som om den här dagen kunde bli värre.
Ni kan alltid säga att det inget går att göra.
Till drottningen av England?
Jag skulle hellre räcka handen till en av de där fåglarna.
Det skulle göra mindre ont.
Tror ni att bruden kommer tillbaka till altaret?
Det finns bara en person som kan svara på den frågan.
Vad är det?
-Har mamma… -Du vet väl allt?
Vad skulle jag kunna berätta för dig?
Hon är ute och tar en nypa luft.
Edwina, du måste tro på att jag aldrig ville såra dig.
Jag borde ha berättat mer. Jag borde ha berättat allt.
Ja. En gång hade jag känslor för viscounten.
Men de är ingenting mot den kärlek jag har för dig.
Jag tänker göra allt som står i min makt för att du ska bli lycklig.
Din lösning är väl att åka tillbaka till Indien?
Jag vill ställa allt till rätta. Mina känslor spelar ingen roll längre.
Vi har ingen framtid, men ni…
Du, Edwina, är född till viscountess.
Det sa viscounten också.
Jag kan tänka mig att ni två planerade det tillsammans.
Jag är inte för stolt för att säga att han har rätt.
-Du förtjänar det här. -Varför det? Varför jag och inte du?
Du ser din ungdom och naivitet som ett hinder,
men de har också varit ett skydd.
Du minns inte när appa dog och världen försvann under våra fötter.
För att rädda oss från ett värre öde
lovade jag att inte tänka på mig själv förrän du och mor var säkra.
Jag gjorde det utan förbehåll och skulle göra det igen.
Jag gör det nu. Jag ger allt jag har för att skydda dig.
Säg något, Bon. Säg vad som helst.
Jag vet inte vad som gör mest ont.
-Ditt svek eller din medömkan. -Edwina, du är min syster…
Halvsyster.
Jag är en vuxen kvinna, Kate.
För första gången i mitt liv kan jag fatta beslut efter min egen vilja.
Jag har föreställt mig livet med lord Bridgerton,
som viscountess på Aubrey Hall.
Föreställningen lever i mitt sinne och den gör jag vad jag vill med.
Om jag väljer att gifta mig med Anthony
är det för att jag vill det, inte för någon annan.
Du måste förstå det.
Om jag gifter mig nu
har det ingenting med dig att göra.
Det handlar visst om smekmånaden.
Fröken Edwina tyckte att lord Bridgertons idé var för enkel.
Hon använder fördröjningen till att besluta en ny resplan med drottningen.
Fröken Edwina är visst mycket slugare än vi trodde.
-Mina herrar. -Featherington.
-Det finns lämpligare platser för affärer. -Ni är visst förtegen.
Är gruvorna så lönsamma som vi har hört?
Jag reste inte över Atlanten för småpengar.
Om ni är intresserade kan jag kontakta folk i Georgia.
-Arbetar folket för er, Featherington? -Javisst.
Varför kontakta era anställda om er egen investering?
Jag behöver skriva till dem för att få den senaste rapporten.
En klok investerare vill nog veta
om det är rubiner eller ametister vi hittar mest av nu för tiden.
Herr Mondrich, jag vill veta mer om er herrklubb.
Ett intressant, men överraskande företag. Vad vet en boxare om att driva bolag?
Kanske lika mycket som en adelsman vet om gruvarbete.
Ursäkta mig.
Kom.
-Har ni gjort några överenskommelser? -Nästan.
Vi har inte all tid i världen.
Vem vet hur långt det här dröjsmålet blir? Vi har en ovanligt engagerad publik nu.
Låt mig sköta det.
Vi får inte dra till oss för stor uppmärksamhet.
Det måste verka som en möjlighet för utvalda.
Och vi får inte snärja såna som kommer med skandaler.
Det är bäst om vi koncentrerar oss på de i societeten
som inte är så omtyckta och saknar inflytande.
Vilka skulle det vara?
Familjerna Cowper, Clarkson, Goring, Wallace…
En bättre fråga är kanske vilka det inte är.
Familjen Bridgerton, kanske. De har en tillräcklig skandal här.
De verkar mycket omtyckta.
Det är inte för att jag tycker om dem. Det är strategi.
Ni får inte tycka om någon annan. Då blir jag svartsjuk.
-Spara charmen åt investerarna. -Det räcker till alla.
-Era lögner är bortkastade på mig. -Jag behöver inte ljuga.
Det är ni för slug för att falla för.
Ni och jag ser sanningen. Det är därför samarbetet är så lovande.
Jag ser vilken kapabel kvinna ni är.
Min kusin var dum på många sätt,
men det dummaste var att han lämnade sin fantastiska fru.
Vi måste gå ut i trädgården igen innan någon saknar oss.
Ni först.
Tack, Ers Majestät, för en helt underbar tillställning.
Varenda detalj är hisnande vacker och…
Jag är ganska glad i krypande smicker, lady Bridgerton,
men om ni inte är här för att berätta att er son och hans brud står vid altaret,
har jag inte tid för det där. Att bröllopet misslyckas är oacceptabelt.
Lady Danbury, vad säger ni?
Som alltid, Ers Majestät, slås jag av er generösa anda.
Men…
Ni blir inte ofta mållös, lady Danbury.
Även om det smärtar oss är jag och lady Bridgerton överens om
att fröken Edwina själv måste bestämma.
Oj.
Jag visste inte att diamanten vägde tyngre än kronan.
-Det gör den inte, Ers Majestät. -Ursäkta att vi avbryter, Ers Majestät.
Det är noterat, sannerligen. Jag hoppas att jag inte har ansträngt mig i onödan.
Det har ni inte, Ers Majestät.
Det visar hur mycket ni bryr er om era undersåtar.
Fröken Edwina och jag står framför er för att tacka för…
Finns det ingen som kan erbjuda något annat än rent smicker?
Det är ett självklart val.
Mitt barn.
Tänker du gifta dig med honom eller inte?
Såg ni dem?
-Ers Majestät. -Ers Majestät.
Fyrverkerierna? De var strålande!
Kommer det mer?
Oj då. Det verkar som om… Jag är visst sen till vigseln.
Min konung.
-Kan någon komma och hjälpa oss? -Förlåt att du fick vänta, Lottie.
Min brud. Min vackra brud.
Var är ärkebiskopen? Och församlingen?
-Georg. -Visst är hon strålande vacker?
Vad ska de…?
Nej. Vad gör de?
Sluta. Låt mig vara.
Lottie…
Hon kommer att bli en utmärkt drottning, Ers Majestät.
Jag förstår att ni har gått igenom mycket under uppvaktningen.
Men idag…
Idag kommer ni att få er belöning, eller hur?
Jo.
Ni kanske ska vila lite, Ers Majestät.
Sen kan ni styra över riket med den kärlek, medkänsla och godhet
som ni båda delar.
Min drottning.
Edwina…
Dricker du för att fira? Har du redan lyckats, Colin?
Bara om det jag söker är botten på pluntan.
Du kommer att hitta ditt syfte. Alla gör ju det till slut.
-Har du hittat ditt? -Självklart inte.
Men jag tror att det är något både spännande och tillfredsställande.
Något som inte handlar om vem jag är, utan om vem jag skulle vilja bli.
Mitt syfte ska göra mig modig och smart.
Mitt syfte ska driva mig långt bortom mammas dömande blickar.
Mitt syfte…
…ska göra mig fri.
Vad skulle kunna duga till allt det?
-Du har större drömmar än du visar, Pen. -Ja, det är ju bara fantasier.
Men vi måste tillåta oss själva att ha drömmar,
så att vi kan gå ut i verkligheten beväpnade med dem.
Lady Crane hade rätt om dig.
Lady Crane? Vad sa hon?
Att du tycker om mig. Att du aldrig skulle överge mig.
Jag börjar tro på det nu.
Det är bäst att vi tar en bit tårta innan den är slut.
El?
-El, vad gör du…? -Jag ska gå till Theo nu.
-Din bror ska gifta sig. Folk märker det. -Nej då.
Alla tänker på dem. Ingen kommer att saknar mig.
Du måste inte gå bara för att du kan. Här finns annat. Har du sett påfåglarna?
Det är irriterande att tänka på hans tankar istället för mina.
-Vad ska jag säga? -Ingenting. Det är allt jag ber om.
Jag berättar bara för att vi är vänner, och vi ska inte ha hemligheter.
-Tycker du om det? -Ers Majestät, jag…
Jag bar det på Hans Majestäts guldjubileum.
Här.
-Jag kan inte… -Jo, det kan du.
Fröken Edwina.
Jag utsåg dig till min diamant av en anledning.
Ja, visst är du mycket vacker, men du gjorde intryck också.
Du kan fortfarande göra det. Trots dagens förvirrade skeenden.
Och speciellt efter allt som har bevittnats privat.
Det enda jag har bevittnat, Ers Majestät, är en kungs kärlek till sin drottning.
Jag skulle aldrig finna ord för det om jag så hade en miljon liv att leva.
Kronan är svår för att den är verklig.
Den är en fysisk påminnelse om positionen.
Därför sprider lady Whistledown sitt blad istället för att viska rykten.
En viskning hörs bara när den hörs, men ett papper är mer bestående.
Dess fysiska form gör det permanent.
Det kan man inte säga om kärleken. Den förändras och glömmer.
Den tvingar en att minnas vem man var förr i tiden.
Den tvingar en att välja hur man vill leva, gång på gång.
Hur kan man välja?
Det kan jag inte säga.
Jag är din drottning,
men även jag måste acceptera att det är upp till var och en
vad den gör när den stöter på sann kärlek.
Alla har rätt att göra det valet,
och alla förtjänar att få känna kärlekens makt.
Men man måste veta…
…att det är det svåraste och största valet man någonsin gör.
Det är bara vi människor som gifter oss.
Djuren kräver inga avtal eller hemgifter.
Hönan och tuppen lovar varandra inget.
-Ville ni tala med mig? -Jag trodde att ni ville tala med mig.
Jag har bestämt mig.
-Jag ville berätta det för er själv. -Edwina, det är privat.
Jag kan inte gifta mig med er, lord Bridgerton.
Ni kan inte ge mig det jag vill ha.
Det jag förtjänar.
Det alla förtjänar.
Jag kanske inte vet hur kärlek känns, men jag vet hur den inte känns.
Kärlek är inte bedrägeri,
förstulna blickar eller en roll man måste leva upp till.
Jag kan inte gifta mig med er, för då skulle jag svika mig själv.
Ni skulle aldrig möta min blick som ni mötte min systers vid altaret.
Ni kommer aldrig att göra det.
Du säger att du hela livet har försökt ge mig det jag behöver,
men i själva verket gav du mig bara det du själv ville ha.
Som om mitt liv inte var mitt. Jag bad inte om det, Kate.
Nu vet jag att det jag lämnar idag inte är något jag förlorar.
Det är du som gör det.
Det var din dröm, din plan och dina känslor som jag hade lånat.
Idag har du förlorat din makt, och jag har fattat ett eget beslut.
Den segern räcker för mig.
Människor är bra på att göra saker komplicerade
med sina ceremonier och tårtor.
Är det inte konstigt att någon vill gifta sig?
Fröken Edwina kan ju knappast få någon bättre än viscounten.
Kanske var det därför hon ändrade sig. Hon vet att hon inte är värdig.
Vi kanske får omvärdera viscounten.
Fröken Edwina kanske upptäckte något som vi andra skulle vilja veta.
-Ers Nåd. -Hertiginnan.
-Ska vi gå hem, mamma? -Det tycker jag.
Man skulle kunna kalla ett bröllop den yttersta troshandlingen.
Man skulle också kunna säga att det är den yttersta dumheten.
Ni har rest långt för att fråga något, så sätt igång.
Jag tänker…
Jag förstår att det är svårt i er värld.
Jag skulle vilja berätta vad jag tänker…för er.
Är det inte det ni gör?
Det jag inte lyckas säga är att jag ofta…
När jag läser något nytt, intressant eller provocerande,
tänker jag ofta på er.
Då är det er jag vill diskutera mina tankar med.
Jag förstår.
Därför undrar jag om ni ibland tänker på mig när ni tänker.
Jag har läst de här redan.
Och?
Och…
Jag lade undan dem åt er.
Jag tänkte att ni kanske vill berätta vad ni tycker om dem.
Vi väntar ivrigt på det lilla ordet:
Ja.
Brudparet förkunnar sina intentioner utan några garantier om lycka.
Allt är inte förlorat. Jag har fått ett meddelande.
Jag hoppas att det är en värdig distraktion.
Vår fälla för lady Whistledown har gett resultat.
Ett äktenskap är egentligen inte mer än en mänsklig ritual.
Vi tvingar varken tuppen eller hönan, men det blir ägg ändå.
Gör det oss mer komplicerade eller bara alltför envisa
att vi tror att vi måste arrangera det som naturen redan har sett till?
Vi borde väl gå.
Lord Bridgerton?
Er syster är modigare och klokare än vi.
Hon vågade agera när hon kände något mellan oss, medan vi…
…bara står här.
Vi har känt det i månader.
Jag står kvar här…
…för så fort vi går härifrån…
Så fort vi kommer utanför portarna…
-…står vi inför sanningen. -Om vår situation.
Våra misslyckanden.
Vi har misslyckats, min herre. Med våra plikter.
Med vårt ansvar. Vi har misslyckats med allt.
Förlåt mig om jag nu önskar…
…stanna tiden en stund och skjuta upp det oundvikliga.
Att bara en liten stund inte tänka på vad som ska hända nu.
Att vänta.
Adjö, min herre.
Undertexter: Sara Palmer