СЕРІАЛ NETFLIX
Шлях до вівтаря -
це, мабуть, найдовша дорога
в житті юної леді.
Адже включає в себе не лише церкву,
а й незліченні зали для танців
і звивисті стежки з кожної обідньої прогулянки.
Справжнє диво, що її ноги не втомлюються
чи, не дай Боже, не спотикаються,
під недремним поглядом стількох уважних очей,
що пильнують кожен її крок.
Він літає?
-Трохи, ваша величносте. -Що значить «трохи»?
Ну, він не витає в повітрі,
але я можу посадити його на сідало, і він пурхне вниз.
Тільки якщо пурхнете слідом.
Феєрверки готові, ваша величносте.
Вибухнуть одразу, як наречені скажуть «так».
Які б вони не були, цього замало, Брімслі.
Зробіть їх більшими, тривалішими, яскравішими.
Наші гості мають бути в захопленні.
Я ж попросила, щоб крило його величності на сьогодні зачинили.
Не хочу, щоб хтось заблукав і опинився в якомусь…
цікавому місці.
Авжеж, мем. Утім, не хвилюйтеся,
його величність був у гарному гуморі вранці.
А що наш інший грандіозний план?
-Усе на місці? -Так.
Усіх підозрюваних в авторстві хроніки Віслдаун
супроводжуватиме й пильнуватиме лакей.
Пильнувати недостатньо.
Писаку треба спіймати.
Ви могли б поширити хибні чутки,
і коли Віслдаун їх надрукує, ми зможемо її вистежити.
-Геніальна ідея, мем. -Так, тому вона в мене й виникла.
Ця авторка вважає, що всіх перехитрила
своїм шпигунством і репортажами.
Що ж, ніхто не стежить за знаттю так пильно, як я.
Заспокойся, бон. Не рухайся.
Це все так дивно.
Тисячі завтрашніх днів,
і всі вони вели до цього одного.
Завтра день, до якого ти готувалася ціле життя, дорога.
Ти готова.
Я теж так думала. Але коли віконт вирішив перенести все наперед…
Маєш якісь сумніви?
Така нетерплячість - ознака справжніх почуттів, але…
мене це також і збентежило.
Не бійся, віконт тебе обожнює.
Він віддано до тебе залицявся
і чітко заявляв про свої наміри ще від нашого приїзду.
Цей напій треба попивати.
Ти що, не чув? Віконт останнім часом нетерплячий.
Весілля, тепер випивка. Надіюся, він схаменеться до медового місяця.
Ти завжди був вульгарним,
чи малювання голих моделей спопелило твій мозок?
Хіба він мусить вибирати одну?
Так, це привілей не первородних синів.
Можете обирати собі захоплення й пригоди,
а я-от мушу виконувати свій…
Скажи, брате, коли ти одружишся,
то врешті виконаєш свій обов'язок і перестанеш про нього згадувати?
Згадувати - теж мій обов'язок, тому ні.
Але я б хотіла розуміти з його погляду, що він справді мене кохає.
Боюся, він узагалі вкрай рідко на мене дивиться.
Погляди можуть мати силу, але вони швидкоплинні.
Звичайні прояви пристрасті, не більше.
То віконт не відчуває до мене пристрасті?
Звісно ні. Я хотіла сказати,
що справжнє кохання - це щось зовсім інше.
Це коли решта світу затихає.
Це не зустріч поглядів, а танець душ.
Підлаштовуйтеся.
Звільняйте місце одне одному,
поки вже не буде де сховатися.
Не хвилюйтеся.
Карколомних змін не станеться,
за винятком того, що в мене нарешті буде віконтеса, як і годиться.
Звичайно. Жодних змін.
От тільки скоро з'явиться малий Ентоні,
який теж усюди говоритиме про свої крихітні обов'язки.
Так, він теж буде тираном.
А хіба не кажуть,
що неодруженій людині
куркума допомагає знайти партнера,
поряд з яким світ теж затихає?
-Едвіно… -Тихо-тихо.
Твоя черга не рухатися.
Тост!
За що пити, як не за майбутнє?
За…
за сестру.
Сестру?
Сторожового пса.
Цікаво, чи благословення мало б більшу силу,
якби тут був віконт.
Упевнена, лорд Бріджертон має власні весільні традиції.
-За перемогу над нею. -Так!
Ти ж любиш хизуватися перемогами, правда, брате?
Чесне слово, Пруденс. Стій рівно.
Підборіддя вгору. Груди вперед.
Як мені вистояти так цілий день?
Не вовтузься.
Лорд Фезерінгтон так люб'язно дозволив тобі
позичити це прекрасне намисто на сьогодні.
Воно дуже важке.
Це означає, що воно дуже цінне. Не забувай.
Ви впевнені?
Юна леді природно привертає до себе увагу.
Усі заговорять про дорогоцінні прикраси
з ваших копалень.
Я підтверджу, що ви не розголошуєте,
як успішно йдуть справи, зі скромності.
І коли до вас підійдуть чоловіки, ви погодитеся.
Ваша впевненість заслуговує на повагу, визнаю.
А ви хотіли, щоб я боялася?
Я цього не казав.
Не можу не захоплюватися владною жінкою.
Даруйте, мадам.
Так, що ж.
Зустрінемося в кареті.
Пруденс.
Мадемуазель Пенелопо, я підлатала все, як ви просили.
Дякую, мадам Делакруа.
Зустрічатися з вами тут - великий ризик.
Ваша мама точно знає, що вам не треба лагодити жодні сукні.
Я не могла чекати довше.
Що ви знаєте про учня нашого друкаря?
Містер Тео Шарп, здається.
То ви вже знаєте більше, ніж я.
Ніхто з кур'єрів його не згадував?
Ви приховуєте від мене щось серйозне про нашу невеличку затію?
Бо якщо в нас якісь проблеми, я не зможу брати в ній участь.
-Моє ремесло надто важливе… -Як і моє.
І немає жодних проблем, запевняю.
Мадам Делакруа?
Я вас не чекала.
-Якщо це щодо наших рахунків… -Ні, мадам.
Я саме казала, що мені щось замакітрилося.
Це доставка для Бріджертонів.
Я зайшла до вас помилково. Гарного дня.
Уявляєш? Жінка, яка змушена вести власну справу.
Не дивно, що вона така розсіяна. Поквапся. Не можна запізнюватися.
Діді?
Що це?
Я взяла їх з дому.
Я знала, що цей сезон буде успішним.
Такі гарні. Чому я раніше їх не бачила?
Це моєї мами.
Амма вдягла їх у день весілля і зберегла.
Для тебе?
Я взяла їх для тебе.
Я наполягаю.
Прекрасні браслети для прекрасної нареченої.
Діді. Я знаю, що було непросто
і ти не в захваті від віконта, але надіюся, сьогодні ми будемо щасливими.
Я щаслива, якщо ти щаслива.
-Моя стрічка! -Я зробив тобі послугу.
Не гасайте тут. Принаймні не торкайтеся одне одного.
Ви повинні мати пристойний вигляд.
До цього весілля ніби взагалі ніхто не готовий.
-Місіс Вілсон! -Мамо.
Прошу, не так голосно.
Що б ти не зробив з братом, виправ це.
Я ніколи тебе не переп'ю, брате.
Усе просто.
Якщо пити далі, похмілля просто не настане.
От би ти так старався для блага.
Хтось бачив Ентоні?
Бенедикте, перевір.
Упевнена, він трохи не в собі.
Мамо.
Ентоні.
Ти готовий?
Авжеж. Завжди готовий.
Йдемо?
Леді Денбері.
Леді Бріджертон.
Здається, ми не розмовляли після вечері з Шеффілдами.
Так, здається. Але навіщо?
Навряд чи я дізнаюся від вас
ще щось таємне, чим ви не встигли поділитися.
-Зрозумійте… -Насолоджуйтеся весіллям.
Диво, що я взагалі знайшла вас обох
серед усієї цієї розкоші.
Отож. Любов її величності до діаманта
перевершує здогадки Віслдаун.
У Дафні такого не було, а вона вийшла за герцога.
Може, королеві бракує уваги.
Корона - нелегка ноша.
Може, хоче довести, що досі значуща і їй це під силу.
-Хіба не всіх це мучить? -Гадаю, так.
Не потурай йому. Він нестерпний, відколи повернувся.
Чи це через візит до леді Крейн?
Правда важливіша за причину.
Треба зробити собі ім'я, щоб у житті був хоч якийсь сенс.
Благородна мета.
Дякую, Пен.
Дивно, що ви з Елоїз
близькі подруги, попри те що такі різні.
Ти про що?
Ти маєш голову на плечах.
Дурна справа намагатися вразити людей, у яких немає
жодної оригінальної думки.
Що з того славного імені, як його пишуть лиш на бальних книжках?
А леді Віслдаун? Вона нікого не жаліє.
Ні, вона говорить не про всіх.
Може, вона не знає,
що на увагу заслуговує не тільки знать.
Ти знову про містера Шарпа?
Я прислухалась до твоїх зауваг.
У теорії.
Було б нерозумно з ним бачитись.
А насправді?
Бачила його недавно.
У цьому немає нічого скандального.
-Мене цікавлять лише його думки. -То ви друзі?
Звичайно. А хто ж іще?
-Сестро. -Ти спізнилася.
Чесно кажучи, мене затримали сумніви
щодо того, чи відбудуться сьогоднішні урочистості, чи ні.
Герцогиня не схвалюють наречену?
Я вважаю, що міс Едвіна мила і заслуговує на правду,
і ми не повинні їй відмовляти.
Я заплутався. Хто кому в чому відмовляє?
Бенедикте, залиш нас. Герцогиня має щось на думці.
-Але мені… -Дружба слухається нареченого.
Я задалеко зайшов, щоб відступати, Даф.
Міс Едвіна пропаде, якщо ми не одружимось,
і наша сім'я теж не уникне скандалу.
Такий був план.
А як же її сестра?
У неї власні плани на майбутнє. Плани, у які я не входжу.
Ми вирішили, що між нами нічого немає.
І не може бути.
Ти не думав, що в такий день міг би сказати батько?
Він був єдиним, кого ти справді поважав.
Єдиним, кого ти слухав.
-Якби тато був тут… -Ти не можеш знати.
Він говорив до нас по-різному.
Тож не ображай мене своїми безпідставними здогадами.
Я все бачила.
Бачила тебе на всіх стадіях.
Бачила, як ти змінився, коли він помер.
Ти знав, що ти ні разу не заплакав?
Ти взагалі перестав сміятися.
Став ніби зовсім іншою людиною,
поглинутою очікуваннями інших.
А в мене був вибір?
Я змінився, щоб наша сім'я вціліла,
щоб ти мала змогу вийти за герцога.
Я радий за тебе, сестро, але я не такий, як ти.
Я ніколи не хотів піддаватися сліпій насолоді кохання.
Я собі цього не дозволяю.
Але ти можеш обрати щастя.
Прислухатися до бажань свого серця,
а не відкидати будь-яке почуття, яке виходить на поверхню.
Право, а не розкіш -
боротися за сім'ю, якої хочеш ти.
Я борюся
за сім'ю, яку маю.
Ти народилась, щоб стати частиною іншої сім'ї,
а я - щоб продовжувати нашу.
Ось що найважливіше.
Легко бути егоїстом,
коли ні перед ким не відповідаєш.
Мені тебе шкода, брате.
Сам приймаєш рішення, а потім
ненавидиш нас за них.
З ними ти заслуговуєш не на нашу повагу,
а на співчуття.
І нічого більше.
Дякую.
Оце так.
Ти така гарна, моя дорога.
Діді?
Так, бон?
Я не можу їх прийняти.
Вони не мої, і я не хочу почуватися,
ніби відбираю їх у тебе.
Вони призначені для тебе.
Це ти маєш їх вдягнути.
Вони тобі личать, Кейт.
Пора, міледі.
Ходімо.
Залишмо всі бридкі плітки в минулому, раз і назавжди.
Влаштуємо по-справжньому незабутнє весілля
і покажемо, які ми насправді.
Міс Едвіно, ви прекрасні.
Дякую, мілорде. Рада, що вам сподобалось.
Сідайте, будь ласка.
Дорогі закохані,
ми зібралися тут перед лицем Бога
і цієї громади,
щоб поєднати цього чоловіка й цю жінку
у священному союзі.
А тому, хай не береться за це
і не чинить цього ніхто нерозсудливо, легковажно й бездумно
заради задоволення плотських утіх і бажань,
як звірі дикі, що нічого не тямлять,
але благоговійно, стримано, вдумливо,
розважливо…
Мілорде.
Архієпископ хоче, щоб ви повторили, мілорде,
за ним.
Так, авжеж.
Я, лорд Ентоні Бріджертон…
Дозвольте.
Я можу продовжувати?
-Перепрошую. -Перепрошую.
Віконте, повторюйте за мною.
Я…
-Міс Едвіно… -Дайте мені хвилинку!
-Що сталося з моїм весіллям? -Здається, наречена втекла, мем.
Дихай, Едвіно. Це просто нерви.
Пошлемо по чай, з'їси щось
і матимеш силу повернутися.
Віконт усе зрозуміє, правда, Кейт?
-Кейт, може, попросиш чаю… -Я хочу не чаю!
Я хочу правди.
-Раптом мову відняло, сестро? -Едвіно. Кейт.
-Я не знаю, що відбувається. -А я тобі розповім.
Ти ціле життя годувала мене
дурницями про високе, про погляди між закоханими…
-Едвіно… -А сама маєш до нього почуття!
Весь цей час ти хотіла його собі.
-Ні, це неправда. -Пізно заперечувати, Кейт.
Як я могла бути такою дурною? Ти брехала мені знову й знову.
Ти мені казала.
Казала, що між нами немає таємниць, але ні.
Спадок Шеффілдів - то був лише початок твого обману.
А я дурна повірила, що в тебе чисті помисли,
що ти лише хочеш, аби я була щасливою.
Ти ніяка не дурепа. Це правда.
-Ти його кохаєш? -Що?
Ти казала, що ненавидиш його.
Але це означало, що твої почуття…
Що твої почуття були сильними.
Ти його кохаєш?
Едвіно, я…
Годі.
Нічого доброго з цього не вийде.
Нам усім потрібно заспокоїтися.
Ти стільки від мене приховувала.
Іди. Іди звідси, Кейт.
Це якось пов'язано
з нашою вечерею з Шеффілдами?
Чи, може, сталося ще щось серйозніше,
що нам слід обговорити?
Міс Едвіна схвильована. Вона прийде до тями.
Міс Едвіна справді видається вразливою.
-Може, їй треба подихати. -Дай сюди флягу.
Може, архієпископ налякав її довічними обітницями.
Може, вона зрозуміла, що шлюб для жінок - тюрма.
Ти завжди мусиш бути такою… такою?
А якою? Заміжньою і мовчазною?
Може, вона вирішила перевдягнутися.
Їй нічого не бракувало.
Може, нам варто дати Ентоні спокій.
Так, брате?
Так.
Що?
-Ти щось знаєш. -Ні.
Ти, може, й герцогиня, але досі моя дочка.
Скажи мені, що ти знаєш.
Невдале весілля під егідою королеви.
Яка ганьба.
Ви не винні, ваша величносте.
Леді Віслдаун так не напише.
«Її величність зробила поганий вибір», - скаже вона.
Мій колись бездоганний смак поставлять під сумнів.
Її слова надто легко виводять мене з рівноваги.
Ваша величносте, з усією повагою,
ми опинилися в ситуації, котру вже не виправити.
-Було б мудро… -Але її треба виправити.
Ви ж ручилися за цю сім'ю, хіба ні, леді Денбері?
Мені б і на думку не спало
зробити міс Едвіну діамантом, а влаштувати такий прийом і поготів,
якби не ви.
Ви дали маху не менше, ніж інші.
Не забувайте про це.
Не забуду, це вже точно.
Піду пошукаю міс Едвіну.
Може, я все ж зможу щось зробити.
Брімслі.
Проведіть гостей до саду і нікого не відпускайте.
Вінчання скоро продовжиться, і все буде так, як ми задумали.
До йоти.
Я чула, що міс Едвіна не з'їла ні крихти від заручин,
щоб влізти в сукню.
Не дивно, що їй стало зле.
Чула, лікар приніс п'явок, щоб вона скоріше одужала.
Уявляєте?
-Оце сором для лорда Бріджертона. -І тривога для нас.
Які ми тепер маємо гарантії,
що інші юні леді не візьмуть з неї приклад
і не кидатимуть усіх женихів під ряд?
Який щасливий поворот подій, мілорде.
Ніщо так не бадьорить, як скандал.
Усі нашорошують вуха до найсвіжіших деталей.
Гадаю, нам треба перенаправити їхню увагу.
Пруденс.
Не ображай лорда Фезерінгтона
і піди похизуйся своїм прегарним намистом.
Не розумію, чому йому не байдуже, чи я його ціную.
Ми заручені, а він зі мною заледве говорить.
Що це за заручини в мовчанці?
Роби, як я кажу. Чи хочеш закінчити, як Пенелопа?
-Боже збав. -Ходімо.
Я добре обміркувала твої слова.
Наскільки я цікавлю м-ра Шарпа.
Ні. Я не про це тобі казала.
Викинь його з голови.
Знаю, це дивно,
але я думала, нас поєднує лише інтелектуальний зв'язок,
дружба на основі спільних думок і запеклих дискусій.
А що, як він справді відчуває більше?
Я не… Ел, а ти хочеш, щоб він відчував більше?
Неважливо, чого я хочу,
якщо я не знаю, що він відчуває.
Можливо, ти вже зайшла задалеко.
Пам'ятаєш, що було з леді Мері, коли вона вийшла за простолюдина?
Ніхто не говорить про шлюб, Пен.
Я просто хочу все прояснити.
-Я просто хочу знати. -Але чому?
Деякі загадки я прийняти можу.
Я не дізнаюся, чому лідери - чоловіки, коли це краще підходить жінкам.
Не зрозумію, чому модистка катує нас корсажами й колючими тканинами.
Не дізнаюся, хто така леді Віслдаун.
Таке ти можеш прийняти?
Ні, але ці таємниці я можу ніколи не розгадати.
А цю з Тео, містером Шарпом, можу.
Яка з цього користь, якщо ти нічого не вдієш?
Якщо
знатиму напевно, мені полегшає.
Це незнання завдає мені мук.
Прокручувати в голові якусь розмову знов і знов.
Дивитися на докази і досі не мати певності.
Але це приємні, хвилюючі,
захопливі муки.
-Ти таке відчувала? -Ні.
Можу тільки уявити.
Лорде Бріджертон.
Леді Мері.
Я до міс Едвіни.
Звичайно.
Лорде Бріджертон.
Я певна, що ця затримка доволі
неочікувана.
Так.
Але я мушу запитати, чи дійсно це затримка і більш нічого?
Я думала, чого ще не знаю
про наше залицяння і тих, хто йому
перешкоджав.
-Знаю, ви думаєте… -Прошу.
Скажіть, що ви не прийшли сюди з новими обманами чи напівправдами.
Не відмовляйте мені в цьому.
Я не передумав щодо шлюбу.
Той факт, що ми дочекалися цього дня
попри всі перешкоди - тому доказ.
Так.
Проте я досі не впевнена, чи це шлюб
вам потрібен, чи я.
І те, й інше.
Міс Едвіно, я не похитнувся у своїх намірах
ні разу за весь цей час.
Для мене було і є очевидно,
що наші схожості сильніші за все.
І які ж у нас схожості?
Положення.
Наші ролі. Вони сходяться.
Я як віконт. Ви як діамант.
Ми їх не вибирали.
У цьому плані ми пов'язані.
Тому я ніколи не здавався,
навіть коли дехто вважав мене дурнем.
Тому мою думку не змінили образи Шеффілдів чи відсутність посагу.
Бо ви мене кохаєте?
Я вас розумію.
Співпереживаю з вами.
У деякому роді я - це ви.
Ми не маємо вибору. Не можемо втекти від своїх ролей.
Але в шлюбі
ми зустрінемося з цими труднощами разом.
А як же моя сестра?
Яку роль вона відіграє між нами в майбутньому?
Роль шипа, який легко усунути з цвіту наших життів.
Для неї там не буде місця.
Після вінчання вона повернеться в Індію, як хотіла.
І ми з вами будемо вільні.
Це те, чого ви хочете?
Це те, що я знаю.
Велика відстань до неї лише зблизить нас із вами.
Але це майбутнє можливе, тільки якщо сьогодні ви вирішите…
вийти за мене.
Мені казали, яке мене чекає майбутнє,
стільки разів, що й не злічити, мілорде.
Я не дурна.
Я знаю, який буде скандал,
якщо ми не доведемо справу до кінця.
Але це для мене недостатня підстава.
Мені потрібна хвилина на роздуми.
Про моє майбутнє.
Але тільки так, як його уявляю я.
Зрозумійте мене.
Звісно.
Звісно, я розумію.
Вам сюди не можна.
-Міс Шармо… -Це моя схованка.
-Комірчина? -Так.
Нічого особливого, але тут головне одне -
щоб поряд не було вас. Тому йдіть і залиште мене в спокої.
Треба поговорити.
-Ви розумієте, як це… -Я бачився з міс Едвіною.
Не думав, що вона може бути такою суворою.
Вона має на це право.
Я визнаю, що не знаю її так, як ви,
тому й прийшов до вас. Зробіть щось.
Що ж мені зробити, мілорде?
Наплести ще змов й інтриг, щоб вона послухалася?
Видається, що мою сестру вже так просто не обманути.
У певному сенсі я маю нею пишатися.
То ви хочете покинути її і ховатися тут,
поки вона руйнує своє життя?
Це я зруйнувала її життя.
Вам слід піти.
Просто…
почекайте.
Прощавайте, мілорде.
Леді Денбері.
Що ви тут робите?
Запевняю вас, не просто так
я зараз тут, а не там.
Це на вас не схоже, ховатися від людей.
Що ж,
усі ми інколи потребуємо трохи часу для самоаналізу,
ви так не вважаєте?
Леді Бріджертон.
Я маю попросити вибачення, що не поділилася
певною інформацією з вами.
Ті справи між Шармами й Шеффілдами…
Не мені було вирішувати, але я точно
не хотіла, щоб усі дізналися
про все так, як тоді на вечері.
Увесь цей задум геть вийшов з-під контролю.
Це правда.
Дафні нарешті підтвердила дещо,
чого я певний час побоювалася.
Безперечно ви це теж помітили.
Її величність
хоче, щоб я виправила
сьогоднішню ситуацію.
І, цілком можливо, я вперше в житті…
не знаю, що робити.
Павичі!
Жахливі створіння!
Нападають просто так.
Коли, здавалося, гірше вже не стане.
Їй завжди можна сказати, що нічого не вдіяти.
Королеві Англії?
Я радше піду й сама підставлю руку одному з тих птахів.
Буде не так боляче.
Гадаєте, наречена повернеться до вівтаря?
На це питання може відповісти лише одна людина.
Що?
-А мама… -Ти ж і так усе знаєш.
Що нового я можу тобі розповісти?
Вона вийшла на свіже повітря.
Едвіно, знай,
що я не хотіла тебе скривдити.
Я мала сказати тобі більше.
Я мала сказати тобі все.
Так. Так, у мене були почуття до віконта.
Але вони не зрівняються
з моєю любов'ю до тебе.
Знай, що я зроблю все, що в моїх силах,
щоб забезпечити тобі щастя.
І поїхати в Індію теж?
Так ти хочеш усе вирішити?
Я хочу все виправити.
Мої почуття до віконта вже не мають значення.
У нас з ним немає майбутнього. Але ти…
Ти, Едвіно, природжена віконтеса.
Віконт сказав те саме.
Мене не здивує, якщо ви думали над цими словами разом.
Я не така горда, щоб не визнавати його правоти.
-Ти на це заслуговуєш. -Чому?
Чому я, а не ти?
Ти вважаєш свою молодість і наївність недоліками,
але вони захищають тебе.
Ти не пам'ятаєш, коли помер тато, коли в нас земля горіла під ногами.
Тож, щоб урятувати нас від ще гіршої долі,
я пообіцяла, що не думатиму про себе, поки не подбаю про тебе й маму.
Я віддала, що мала, без жалю, і зробила б це знову, бон.
Я досі це роблю. Віддаю, що маю, щоб захистити тебе.
Скажи щось, бон. Будь-що, прошу.
Не знаю, що завдає мені більшого болю.
-Твоя зрада чи твоя жалість. -Едвіно, ти моя сестра…
Зведена сестра.
Я, Кейт, доросла жінка.
І вперше в житті
я можу прийняти рішення з власних міркувань.
Я вже уявляла, як житиму з лордом Бріджертоном,
як буду віконтесою в Обрі-Голлі.
Ці мрії живуть у моїй голові, і мені вирішувати, що з ними робити.
Тож, якщо я вирішу вийти за Ентоні,
це станеться тому, що цього хочу я, а не хтось інший.
Я хочу, щоб ти це зрозуміла.
Якщо я погоджуся продовжити весілля,
то аж ніяк не через тебе.
Річ у медовому місяці.
Міс Едвіна була не в захваті від
планів лорда Бріджертона.
І зараз обговорює новий маршрут,
який отримає схвалення королеви.
Схоже, міс Едвіна куди хитріша, ніж ми вважали.
-Панове. -Та годі, Фезерінгтоне.
Де ще обговорювати справи, як не тут?
Ми думали, що ви скромний.
То ці копальні такі ж прибуткові, як про них кажуть?
Я не перетнув Атлантику задля дріб'язку.
За потреби я можу зв'язатися з людьми в Джорджії.
-Добре. -Так.
А ці люди працюють на вас, Фезерінгтоне?
Звичайно.
Тоді нащо повідомляти працівників, якщо інвестиції ваші?
Я маю написати їм, щоб отримати останні звіти.
Мудрі інвестори мають знати,
що зараз добувають більше: рубіни чи аметисти.
Містере Мондріч, маю запитати вас про ваш клуб.
Чудовий задум, хоч і несподіваний.
Що може боксер знати про підприємництво?
Десь стільки, скільки джентльмен - про гірничу справу.
Перепрошую.
Заходьте.
-Ви вже з кимось домовилися? -Майже.
Пам'ятайте про час, мілорде.
Хтозна, скільки ще триватиме затримка.
Ми можемо вже не мати такої аудиторії.
Залиште це мені.
Треба бути обережними, щоб не привертати забагато уваги.
Це має бути можливість для обраних. Я вже не кажу,
що треба всіляко уникати скандалу, бо він нас розорить.
Думаю, найкраще зосередити зусилля на тих членах знаті,
які не надто користуються популярністю чи авторитетом.
І хто входить у цей список?
Каупери, Кларксони, Ґорінґи, Воллеси.
Ліпше я перефразую: хто не входить у цей список?
Бріджертони, гадаю.
Вони і так на межі скандалу.
І їх, наче, люблять.
Майте на увазі, це не прихильність, а чиста стратегія.
Я б ніколи такого не подумав. Це змусило б мене ревнувати.
Залиште чари для інвесторів.
Чому? В мене їх багато.
Мілорде, брешіть комусь іншому.
Мені не потрібно брехати.
Ви ж не поведетеся так легко на обман?
Ми з вами бачимо правду.
Ось чому наше партнерство таке перспективне.
Я бачу, яка ви насправді здібна жінка.
Мій кузен був дурнем багато в чому,
але найдурнішим було покинути свою геніальну дружину.
Треба повертатися,
поки в садах не помітили нашої відсутності.
Після вас.
Маю подякувати вашій величності за таку врочисту подію.
Від кожної деталі просто подих перехоплює і…
Хоч мені й приємні лестощі, леді Бріджертон,
але якщо ваш син і його наречена
зараз не стоять біля вівтаря, то в мене на це немає часу.
Неприпустимо, щоб це весілля провалилося.
Леді Денбері, що ви скажете?
Як завжди, ваша величносте,
я не достойна вашої великодушності.
Хоч…
Не схоже на вас, щоб ви не могли дібрати слів.
Хоч нам це так неприємно,
ми з леді Бріджертон згодні,
що саме міс Едвіна має вирішувати свою долю.
Отакої.
Не знала, що діамант важить більше, ніж корона.
Зовсім ні, ваша величносте.
Пробачте, що перебиваємо.
Вибачення прийнято.
Сподіваюся, мої зусилля не були марними.
Вони не були марними, ваша величносте.
Це ще один доказ вашої любові до своїх людей, мем.
Ми з міс Едвіною покірно прийшли до вас
на знак визнання того, що ви…
Є хоч одна жива людина, яка може говорити з королевою
не самими лише лестощами?
Очевидний вибір.
Дитино.
Ти прийшла сказати, що вийдеш за нього чи ні?
Ти їх бачила?
Ваша величносте.
Феєрверки?
Вони були блискучі!
А ще будуть?
Ой, здається…
я запізнився на церемонію.
Мій королю.
Хто-небудь. Хто-небудь, допоможіть йому.
Я не хотів, Лотті.
Моя наречена. Моя прекрасна наречена.
Але… Де ж архієпископ
і наша громада?
Джордже.
Вона просто сяє, правда?
Що вони…
Що вони роблять?
Стійте! Ідіть геть! Облиште мене!
Лотті…
Вона стане прегарною королевою,
ваша величносте.
Чула, вас обох спіткало чимало випробувань
під час залицянь.
Але сьогодні…
Сьогодні буде того варте, правда ж?
Ну, так.
Тоді, може, відпочиньте трохи, ваша величносте,
перш ніж правитимете королівством
з любов'ю, співчуттям і добротою,
які без сумніву панують між вами.
Моя королево.
Едвіно…
Святкуєш?
Тобі вже вдалося, Коліне?
Хіба якщо те, що я шукаю, на дні цієї фляги.
Ти ще знайдеш своє призначення.
Зрештою, усі мусять.
-Ти своє знайшла? -Авжеж ні.
Але я гадаю, що це щось, що водночас надихає і приносить задоволення.
Щось, що змусить мене розкритися
і стати такою, якою я маю бути.
Моє призначення зробить мене відважною і дотепною.
Моє призначення виштовхає мене
далеко за межі пильного погляду мами.
Моє призначення
звільнить мене.
Що може бути краще?
Твої мрії величавіші, ніж ти визнаєш.
Так, це просто фантазії, але
я вірю, що треба допускати такі миті для себе,
щоб виходити у світ, озброївшись мріями.
Леді Крейн правду казала про тебе.
Леді Крейн?
А що вона сказала?
Що я тобі не байдужий.
Що ти ніколи мене не покинеш.
Тепер я починаю в це вірити.
Краще нам взяти по куснику торта, поки його не розібрали.
Ел!
-Ел, що ти… -Я вирішила поїхати до Тео зараз.
Це весілля твого брата. Люди помітять.
Навпаки. Усі хвилюються через Ентоні й міс Едвіну. Ніхто не помітить.
Необов'язково хапатися за першу-ліпшу нагоду.
Тут є чим зайнятися. Ти бачила павичів?
Це нестерпно. Я думаю лише про нього, а не про себе.
Я…
-Не знаю, що сказати. -Тоді мовчи.
Моя єдина просьба.
Я кажу це тобі, бо ти моя подруга,
і я не хочу, щоб нас розділяли таємниці.
Подобається?
Ваша величносте, я…
Я вдягала його на золотий ювілей його величності.
Тримайте.
-Я не можу… -Так, можете.
Міс Едвіно.
Я обрала вас діамантом сезону не просто так.
Так, ви дуже вродлива, але
ви справили враження.
Досі справляєте. І можете справляти далі.
Навіть після нинішньої веремії.
А особливо після того,
що ми побачили приватно.
Я побачила лиш любов короля до своєї королеви, мем,
більше нічого.
Я б не дібрала слів, щоб це описати,
навіть якби мала мільйон життів.
Виклик корони в тому, що вона матеріальна.
Це фізичне нагадування про твоє становище.
Ось чому леді Віслдаун друкує свої брошури,
а не поширює чутки пошепки.
Перешіптування цікаві, поки звучать,
але папір важить більше.
Його фізична форма надає словам постійності.
Чого не скажеш про справжнє кохання.
Воно змінюється. Забувається.
Змушує згадувати, ким ти була колись.
І змушує обирати, як з цим жити,
знову й знову.
І як зробити цей вибір?
Це вирішувати не мені.
Я ваша королева,
але, думаю, навіть я маю визнати право кожної людини вирішувати,
як діяти перед лицем справжнього кохання.
Усі заслуговують зробити цей вибір,
як і всі заслуговують відчути його силу.
Але треба знати,
що це найскладніший і найвагоміший вибір у житті людини.
Одруження - щось винятково людське.
Тваринам не потрібні контракти чи посаги.
Курка і півень не дають обітниць.
Ви хотіли зустрітися?
Я думала, це ви.
Я прийняла рішення.
Краще вам почути його від мене.
Едвіно, поговорімо наодинці.
Я не можу вийти за вас, лорде Бріджертон.
Ви не дасте мені того, що я хочу.
На що я заслуговую.
На що всі заслуговують.
Може, я не знаю, яким є справжнє кохання,
але я точно знаю, яким воно не є.
Це не обман
чи хтиві погляди,
чи роль, яку треба виконати.
Я не можу вийти за вас, бо не можу зрадити себе.
Ви ніколи не дивилися на мене так,
як сьогодні на мою сестру біля вівтаря. Ви ніколи…
Не подивитеся так на мене.
Кажеш, ти все життя давала мені те, чого мені не вистачало,
але на ділі ти давала мені те, чого хотіла для себе,
ніби моє життя мені не належало.
Я нічого цього не просила, Кейт.
Тому сьогодні,
я можу бути певна, що ця поразка - не моя,
А твоя.
Твоя мрія, твій план, твої почуття, які я просто позичила.
Сьогодні
ти втратила свою владу,
а я прийняла власне рішення.
І цієї перемоги мені достатньо.
Це люди все ускладнюють
своїми церемоніями й тортами.
Хіба не дивина, що хтось узагалі одружується?
Не те щоб міс Едвіні світив хтось кращий за віконта.
Можливо, саме тому вона й передумала.
Знає, що не варта його.
Може, ми помилялися щодо віконта.
Може, міс Едвіна дізналася щось, про що всім нам закортить знати.
-Ваша світлосте. -Герцогине.
-Поїдемо додому, мамо? -Думаю, так і зробимо.
І справді, для декого весілля - це справжній подвиг на віру.
А для інших -
справжній прояв дурощів.
Ви здолали довгий шлях заради одного питання, не соромтесь.
У мене виникли думки.
Так, це може бути проблемою для когось з ваших кіл.
Думки, якими я б хотіла поділитися з вами.
А зараз ви ними не ділитеся?
Я хочу сказати, що часто,
коли читаю щось нове чи
цікаве, чи провокаційне,
то одразу згадую про вас.
Бо саме з вами я хотіла б ці думки обговорювати.
Зрозуміло.
Тому мені цікаво,
чи ви теж думаєте про мене,
коли думаєте.
Я вже їх прочитав.
І що?
І…
відклав їх для вас.
Я подумав, що ви могли б
поділитися про них думками.
З нетерпінням чекаючи на одне слово,
«так»,
наречені заявляють лиш про свої наміри,
утім не мають жодних гарантій щастя.
Ще не все втрачено, мем. Я отримав звістку.
Сподіваюся, щось цікаве.
Наша пастка на леді Віслдаун спрацювала.
Шлюб - це не більше, ніж ритуал для людей.
Півня чи курку до цього не змусити, але ми все одно отримуємо яйця.
Це робить нас істотами складнішими
чи просто надто впертими, щоб вірити, ніби ми мусимо організовувати
те, про що вже подбала природа?
Гадаю, нам треба йти.
Лорде Бріджертон.
Ваша сестра сміливіша й мудріша за нас обох.
Зробила крок, відчувши щось між нами.
А ми й досі
нерухомо стоїмо,
хоч відчували це місяцями.
Я стою тут…
бо щойно ми підемо…
щойно ми вийдемо за ці двері…
стикнемося з правдою.
З нашим становищем.
З нашими невдачами.
Ми зазнали невдачі, мілорде.
У наших обов'язках.
У нашій відповідальності.
Ми все провалили.
Тому пробачте,
якщо зараз я хочу…
зупинити час.
Відкласти неминуче.
Щоб хоча б на мить
не думати про те, що буде далі.
Зачекати.
Прощавайте, мілорде.
Переклад субтитрів: Юрій Бик