СЕРІАЛ NETFLIX
Залишайтеся зі мною. Ну ж бо.
Тримайтеся.
-Мілорде! -Кімнату!
Боже мій! Кейт!
Негайно викличте хірурга!
У неї поріз на потилиці.
Я робив, що міг, але треба зашити.
-Міс Шармо? Чуєте мене? -Ковдру. Вона досі тремтить!
Дозвольте мені працювати.
Що сталося? Мій камердинер бачив вас.
З нею все гаразд?
Я не знаю.
А з тобою?
Це я винен.
Це все я винен.
Ентоні.
Де вона?
Хроніка не виходить уже тиждень.
За цей час мало вийти щонайменше два нові номери.
Може, більше нічого було сказати про ту радикалку
Елоїз Бріджертон.
Гей ти. Що ти зробив зі скандальною хронікою?
Я тут ні до чого, сер. Хочете газету?
Неподобство.
Надіюсь, Віслдаун оговтається
і ще напише про моє весілля.
Може, вона взяла перерву
якраз тому, щоб не писати про таку нудну подію.
Або їй набридло псувати іншим життя.
Мамо, я хочу до Елоїз. Минув тиждень.
Ноги твоєї не буде в їхньому домі. Зрозуміла?
Що там з містером Бріджертоном?
Майже готово. Домовилися про зустріч.
Дуже добре. А чи не пора нам витратити щось із заробленого?
Скрині забиті вщерть.
Не відмовлюся від нової шафи для зброї.
Я мала на увазі радше якесь святкування.
Варлі?
Ми з лордом хочемо влаштувати бал.
Чудова ідея.
Щоб нарешті відзначити заручини?
Щоб нарешті зробити свято для всіх нас.
Варлі, я хочу, щоб усе сяяло й золотилося. Хай усе буде на найвищому рівні.
Ми назвемо його
«Балом Фезерінгтонів».
Як оригінально.
Я зараз же візьмуся за запрошення, мем.
А як бути з Бріджертонами й Шармами?
Зважаючи на становище їхніх родин.
Було б цікаво побачити їх в одному місці знов.
Усі люблять трохи драми.
Усі знають, що міс Шарма ще не отямилася після падіння.
Хіба варто глузувати з них у такий час?
Запросіть їх. Вони й так, напевно, не прийдуть, бідолахи,
але всі мають бачити, як нам тепер добре живеться.
Після такого трагічного року.
Я тут думала…
На цей раз троянди і бузок. Щоб підбадьорити.
Дякую, місіс Вілсон.
Знову відправляєш квіти Шармам?
Зів'ялі квіти для хворого - найгірше, що може бути.
Ми ж не йдемо на цей бал Фезерінгтонів?
Не знаю. Добре, що нас узагалі запросили.
Мене проігнорували сьогодні вранці на прогулянці. Двічі.
Принаймні леді Віслдаун про це не пише.
Здається, вона більше взагалі не пише. Хіба ні, Ел?
Елоїз,
може, прогулянка з Пенелопою розвіє твої думки?
Останнє, що треба Пенелопі - щоб її бачили зі мною.
Фезерінгтони все розуміють.
Ти теж. Хоч і не визнаєш цього.
Ніхто не казав, що від нас пішло троє слуг.
Я мушу знати про такі речі.
Наша погана репутація впливає не лише на нас.
Коліне. Не хочеш мені про щось розповісти?
-Я не веду облік прислуги. -А наших рахунків?
Їх облік ти теж не ведеш,
бо я возився з цифрами два дні і виявив, що ти забрав кругленьку суму.
Для чого?
Якщо хочеш знати, я обмірковував інвестиції з лордом Фезерінгтоном.
Саме тому в цьому домі так складно.
Ніхто не думає, як ним керувати.
Йому всього 21.
Тут ніхто не має права вибору?
Мазюкай далі.
Уже мовчу, чим ти займаєшся.
Слів бракне.
Можна мені піти?
Мені теж треба йти.
Не хвилюйся, брате.
Я повідомлятиму тебе про кожен свій крок.
-Так. Мене чекає мазюкання. -Мені треба стільки читати.
А мені - вчити латину.
Як вона?
Не знаю. Я…
Ти її не відвідував? Уже тиждень минув…
Не видно, що я зайнятий?
Я б збрехала, якби сказала, що не хвилююся за тебе, Ентоні.
Я не маю на це часу.
Ну…
то, може, варто його виділити.
Міс Елоїз. Для вас пакунок.
-Мені не потрібно жодних… -Цей потрібен.
Я буду надворі.
Отримали записку.
Чому ви раніше не сказали?
Чому ви далі мені брехали?
Спілкувалися зі мною, коли весь цей час
знали, що тут леді Віслдаун
друкує свою писанину.
Я не міг сказати.
Не тоді, коли вона стежила.
Думаєте, я хотів, щоб усе між нами скінчилося саме так?
Я не хотів, щоб вона нас бачила,
щоб погано про вас писала.
Пізно вже.
Вибачте мені, міс Бріджертон.
За все.
Віслдаун тепер працює з іншою друкарнею.
-Та ви заслуговуєте на правду. -Ще б пак.
Вона взагалі перестала писати.
Тому зараз саме час її знайти,
коли вона нічого не підозрює, а з вашими знаннями
про її методи і моїми зусиллями ми врешті її викриємо.
Розкажіть усе, що знаєте.
Рукописи прибували рано вранці.
Двічі на тиждень.
-А є пакунки? -Вони були не в пакунках.
Вони були зашиті в шовк.
Я була рада отримати ваше запрошення, ваша величносте.
Думала, ви не захочете мене бачити
після останніх подій.
Так.
У мене з'явилося трохи часу,
відколи його перестала займати леді Віслдаун.
Думала, ви складете мені компанію в розмові.
Я так і не дізналася, чому насправді
віконт і його наречена
не пішли з-під вівтаря разом.
До цього якось
причетна сестра-радикалка лорда Бріджертона?
Я не знаю, мем. Ми всіма силами
піклуємося про міс Шарму,
поки вона одужує після падіння.
Звичайно.
Надішлю їй кілька намист на знак співчуття.
-Як мило з вашого боку. -Мені не важко.
Гадаєте, хтось іще збирається одружитися цього сезону?
Як-от, лорд Файф
і та тупа дитина, що вважає себе арфісткою?
Мені невідомо про такі плани.
Це в леді Віслдаун була монополія на такі спекуляції.
Можливо, нам усім буде корисно
знайти нові інтереси.
Не лізь не у свою справу.
А під «своєю справою» я маю на увазі бар. Тут треба наливати.
То де саме ці копальні?
Утримаюся від конкретики.
Хочу уникнути конкуренції.
Мондрічу!
Радий бачити вас тут.
Ну, це ж його бар.
Схоже, лорд вважає його
кабінетом для власних схем.
«Схеми» - доволі неприємне слово.
Містере Бріджертон, ви ж несерйозно.
-Він шахрай. -Перепрошую, Мондрічу.
У них це спільне з покійним кузеном,
з яким я мав справу
і чиїм недобросовісним вчинкам я помилково потурав.
Переконаєтеся в цьому самі.
Найбагатший бал сезону - у Фезерінгтонів.
-Непогане святкування, як для… -Облиште їх.
Фезерінгтони - поважна родина,
чию репутацію підло спаплюжили.
Я б так не розкидався звинуваченнями на вашому місці,
бо втратите останніх відвідувачів.
Знайдемо інше місце для переговорів, Фезерінгтоне?
Колін Бріджертон захопив наживку.
Дякую, що повернули мені мої покої,
але не вривайтеся сюди без попередження.
Перепрошую.
Бал буде першокласний.
Золоті квіти, золоті напої, золото всюди.
Не любите золото?
З містером Бріджертоном
нам інвестувала вже майже вся знать.
-Як таке може бути? -Ми діяли ефективно. Як чудова команда.
Ми завжди можемо поїхати до багатих родин за місто.
Заможних родин за містом не густо.
А родини тут скоро почнуть просити про доходи
зі своїх вкладів.
А тоді все розвалиться.
У вас же є запасний план, мілорде?
Ми поїдемо з Лондона.
Попливемо в Америку.
Я цього не робитиму.
Подобається домінувати тут?
Уявіть, як приємно домінувати в новому місті.
Нескінченні можливості, нескінченні багатства для нас обох.
Ми можемо стати ще кращою командою
без обмежень цього пропащого суспільства.
Ви ж знаєте, що в Америці немає монархів.
Ви могли б стати їхньою королевою.
Подумайте про це.
І ще одне:
я дуже люблю золото.
Не роби цього, діді.
Не покидай мене так. Ми маємо…
Будь ласка.
Едвіно.
Мамо! Леді Денбері. Покваптеся!
-Що? -Вона отямилась!
Слава богу. Покличте лікаря.
Кейт.
Ти все пам'ятаєш?
Пам'ятаю, як їхала верхи в парку.
І як упала.
Мамо, Едвіно, мені так прикро.
Відпочивай, діді. Не напружуйся.
Лорд Бріджертон приходив до мене?
Він… Він порятував вас у парку.
Дуже хоробро.
Він приніс вас сюди кілька днів тому.
А потім?
Зрозуміло.
Ти маєш рацію.
Треба відпочивати.
Я вже йду до вітальні.
Ентоні.
-Вона отямилась? -Місіс Вілсон сказала покоївка.
Це немислимо.
Знайти когось такого.
Когось,
кого кохаєш.
Мені так шкода.
І мені так шкода, що це ти був з батьком того дня.
І мені шкода за все, що сталося
у дні наступні.
Якби я могла повернутися…
Ти не уявляєш як сильно я б хотіла все змінити.
Я думаю про це щовечора, перш ніж заплющую очі,
а потім щоранку, перш ніж їх відкриваю.
І так буде завжди.
Не думаю, що зможу з нею побачитись.
Втрата Едмунда стала для мене найскладнішим періодом у житті.
І біль, який я відчувала…
не описати словами.
Але є дещо, що дає мені бодай краплю втіхи.
Упевненість,
що я б усе одно обрала життя з ним
кожнісінького разу.
І без вагань відчувала б
той самий біль знову й знову, якби мусила,
бо справжнє кохання того варте.
Незважаючи ні на що.
Не втрать її, Ентоні.
Ти не можеш її втратити.
Мадмуазель Бріджертон.
Що ви робите тут одна? Думала, вам байдуже до одягу.
Я прийшла не по сукні.
А по голу правду.
Ви ж працювали з нею?
Леді Віслдаун?
Ну у вас й уява.
Колись я думала, що це ви. І помилилася.
Але я знаю, що на вас працює купа посильних,
а це ідеальне становище,
щоб доставляти її хроніку в друкарню без підозр.
Я не знаю, про що ви.
«Мадам Делакруа стара, але принаймні здібна».
Віслдаун скупа на компліменти.
Якій жінці сподобається, щоб її називали старою?
-Ваш салон процвітав, коли вона… -Міс Елоїз.
Було б безглуздо з мого боку співпрацювати з такою скандальною людиною.
Як і безглуздо з вашого боку отак пхати всюди свого носа
після того, що Віслдаун написала про вас.
Хіба ні?
Мадам Делакруа, озолотіть нас.
Ел.
Зустрінемося надворі.
Знаю, тобі не можна тут бути, але я швидко.
У друкарні, де працює Тео, друкувалася Віслдаун.
Він усе розповів.
Думала, ти кинула свої пошуки. Мало було її слів?
Ти мене не слухаєш! Я знайду її!
Не кричи на мене!
Вибач. Я…
Люди знають, що ти з ним розмовляла. З Тео.
Люди з низів пліткували про тебе тижнями.
Ти мусила чути розмови.
Розмови? Чиї?
Слуг.
Вони чули це у своїх домах. Мене недавно запитувала сестра.
Я була обережною. Ти впевнена?
Віслдаун зробила тобі послугу.
Якщо вона про це дізнається і напише, тоді…
Твоя родина вже й так у великій скруті.
Ти надто довго ганялася за нею.
Любила, ненавиділа. Досить уже.
Я більше не хочу про це чути.
Цей твій скандал скоро мине.
Я чекаю на день,
коли між нами все стане, як колись.
Бріджертоне. Тессо. Можна приєднатися?
Гуртом веселіше.
М-р Бріджертон буде вам радий,
поки дві мене не накинулися на нього.
Це…
Просто…
Просто неймовірно.
Гадаю, це ваша найкраща робота.
Думаю, ми всі заслужили на випивку.
Радий бачити, як ти сяєш, Бріджертоне.
Багато хто в Академії вважав, що ви тільки питимете.
Чого б це?
Враховуючи, як вас прийняли.
Виходячи з того, що, ну…
Руперте.
Просвітіть мене, будь ласка. Що…
Щедра пожертва Академії від вашого брата.
Ось що гарантувало вам місце.
Я думав, ви знаєте.
Лорде Бріджертон.
Я радий, що ви опритомніли.
Чула, це ви мене знайшли й безпечно повернули додому.
Гадаю, я маю бути вдячний за наші перегони в парку.
Якби не та доленосна мить,
хтозна, що ще могло б статися?
Дякую за квіти.
Ви хотіли ще щось, мілорде?
Я приходив до вас.
Наступного ранку.
Приходив, щоб вибачитися.
Ви заслужили на більше.
Я поводився фамільярно. Я…
Я не хотів, щоб усе так сталося, тому…
-Я прийшов вибачитися. -Ви вже…
І попросити вашої руки.
Міс Шармо.
-Я прошу вас… -Що ви робите? Ні.
Мілорде, ви не мусите нічого мене просити.
Кейт.
Я повертаюся в Індію.
Щойно розберуся з сестрою,
повернуся в Індію. Я вже вирішила.
Я як же фінанси вашої родини?
Леді Денбері забезпечить маму і сестру
на ще один сезон. Упевнена, вони чудово
впораються самі, бо з мене користі немає.
Ви втікаєте.
Прошу, йдіть.
Ідіть!
Може, це інша модистка.
Ні, після слів Віслдаун про мадам Делакруа, вона закрилася.
То вона щось приховує.
Можливо. Але вона досить хитра.
Якщо вона причетна, то ніколи не зізнається.
Знову глухий кут.
Не переймайтеся.
Пробачте.
Я…
Це абсурд.
-Я б ніколи… -Ні, це все абсурд. Я…
Ми не можемо так зустрічатися.
-Це була ваша ідея. -Знаю.
Я…
Я знаю.
І мені шкода, що я згаяла ваш час.
Невже?
Чи ви кидаєте все з інших причин?
Про нас уже говорять люди, Тео.
І ні, мені байдуже, що думають інші, але так,
ви мені не байдужі.
Якщо все триватиме так і далі,
я собі не пробачу,
якщо відповідатимете за все ви.
Я мав би здогадатися.
Що ви така ж, як і всі інші леді.
Нічого, міс Бріджертон.
Ви скуштували мого життя, щоб вам стало легше
щодо ваших незаслужених привілеїв.
Повертайтеся до свого життя,
а я повернуся до свого.
Вибачте, що не допоміг вам знайти письменницю.
Щасти.
Тео.
Кейт!
-Не вставай з ліжка сама. -Мені вже значно ліпше.
Після тижня в ліжку я вже роками не почувалася такою відпочилою.
Напружений був сезон.
Едвіно,
я знаю, що знову завоювати твою довіру буде не просто.
Але я намагатимуся, скільки б часу це не зайняло.
Коли тобі було погано, я думала лише про твоє одужання.
Але тепер у мене є запитання.
Між тобою і віконтом завжди щось було?
Ти весь час мені брехала?
Я брехала собі.
Можливо…
між нами щось і було, але
я справді зрозуміла це надто пізно.
Але чому ти не сказала мені?
Нащо чекала, поки я зрозумію все сама?
Я думала, що поборю ці почуття.
-Але… -Вони були надто сильні.
Коли я дізналася про те, що ти впала,
я думала лише про те, що зовсім тебе не знаю.
І ти себе не знаєш.
Кейт, з мене досить цих ігор.
Я хочу дійсно знати, хто я, і знати, хто ти.
Бо я не певна, що мені подобаються юні леді, роль яких ми грали.
Чи могли б ми на цьому балі Фезерінгтонів просто бути собою?
Бон…
Не йди туди тільки заради мене.
Що б ти не робила,
сподіваюся, ти робитимеш це за покликом свого серця,
а не чийогось іще.
Від тебе віє меланхолією розбитого серця.
А тобі що про таке знати?
Насправді нічого.
Але я відчував це на картинах.
На портретах Ґейнсборо чи
пейзажах Тернера.
А що відчувається в Бріджертонах?
Розчарування.
-Брак натхнення. -В Академії справи не дуже?
Я самозванець, Ел.
Виявляється, це Ентоні купив мені там місце.
Це не означає, що інакше тебе б не прийняли.
Я теж знаю, як воно - почуватися самозванкою.
Походжати бальними залами в сукнях з пір'ям,
прикидатися кимось іншим.
Я геть не хочу йти на цей жахливий бал,
хоч там і буде Пен.
Зараз вона теж вважає мене дурепою.
Скласти тобі компанію?
Що? Звісно ні.
Бо я, вочевидь, вільний.
Підемо як пара самозванців?
Брате.
Ґреґорі.
А тобі не пора спати?
Не спиться.
Щось не так?
На думку вчителя латини.
Він кричав на мене.
Думає, що я дурень.
Вибач, що потурбував тебе.
-Я… -Ґреґорі, чекай.
Іди сюди.
Твій учитель не думає, що ти дурень.
Він боїться мене.
Я забагато прошу від нього і від тебе.
Від усіх.
Я схожий на нього хоч трохи?
Чи ти більше?
На батька.
Він був…
Він був схожим на нас обох.
Серйозний, як я.
Жартівник, як ти.
Справді?
Він якось налив клею Бенедиктові у взуття.
От би я міг його розіграти.
Я б теж цього хотів.
Ми надто рідко про нього говоримо.
Я взагалі мало про нього знаю.
Це тому, що я запізно спохватився
у багатьох відношеннях.
Я не знав кращого чоловіка.
Він був веселим, звичайно, але…
він був хоробрим і не боявся битися.
Не лише за сім'ю,
а й за все інше.
Дорога.
Як почуваєшся?
Добре. Я почуваюся добре.
Ти не вдягнулася на бал.
Мені ще багато збиратися,
і я досі не знаю, чи хочу туди йти.
Кейт.
Сподіваюся, ти повертаєшся
в Індію не через бажання втекти від труднощів.
Мені знайоме це відчуття,
і кажу тобі: це ніколи не вдале рішення.
-Не треба так. -Це моя провина, мамо.
-Усе, що сталося. -Едвіна пробачає тобі. Я пробачаю.
Але я не пробачаю собі. Я мала їй допомогти,
нашій сім'ї, а натомість…
Ти не мала дбати про Едвіну сама.
Це моя провина.
-Ти оплакувала тата. -Як і ти.
А перед тим ще й втратила матір. Кейт…
Ти прийняла мене як свою.
І ніколи не ставилася до мене інакше. Я завдячую тобі всім.
Аж ніяк.
Ти не мусила виборювати місце в нашій сім'ї.
Я полюбила тебе з першої зустрічі.
Любов завжди безкорислива.
Ти стала для мене донькою,
і я ніколи не вважала тебе кимось іншим.
Я…
Мені сумно, що ти думаєш, ніби не заслуговуєш на всю любов у світі.
Він хотів мені освідчитися.
Віконт.
-Що? -І я не могла цього дозволити, мамо.
Він робив це з почуття обов'язку,
хибного уявлення про обов'язок після того, як ми…
Він не кохає мене, мамо.
І я…
Я не могла цього дозволити.
Моя маленька.
Неперевершено.
Хіба ні?
Можемо вважати цей бал передсмаком мого весілля
з кузеном. Може, він нарешті потанцює зі мною?
Ні, якщо знає, що для нього добре.
Я зараз знепритомнію.
Цей бал - моє королівське досягнення.
Ваша величносте.
Я не можу.
Вибач, мамо. Я знову тебе розчаровую.
Я розчаруюся, хіба якщо ти зважатимеш на думку інших.
Це буде на тебе не схоже.
Більше ніколи не приховуй від мене нічого.
Дивись,
як далеко ти вже зайшла.
Не розвертайся назад тепер.
Спокійно.
Я готова.
Файфа тільки що бачили з леді в комірчині.
Він був там цілих 20 хвилин.
Пен.
Ел.
Подобається вечір?
І мені ні.
Ти правду казала про Тео.
Було помилкою сходитися з ним.
Я послухала тебе і самоусунулась.
Він образився, але то був правильний вибір.
-Елоїз… -Дякую, що захищаєш мене.
Ти справжня подруга.
-Твоя погоня за Віслдаун… -Закінчена.
Вона зникла назавжди.
Нарешті поговоримо про щось інше.
Як щодо лорда Файфа?
Чула, він немало просидів у комірчині з леді Ґорінґ.
Не уявляю навіщо.
Де ти це почула?
Міс Ґорінґ біля столика з лимонадом.
Таємно поправляє тканину на бюсті.
І ми знаємо для кого. Глянь.
Яка ти спостережлива, Пен.
Рада, що ти вирішила прийти.
Я не могла пропустити останній вечір перед від'їздом.
То що скажеш?
Може, потанцюємо?
-З ким? -Самі.
Вони вже не скажуть про нас нічого нового.
І хіба твоя сутичка зі смертю не найцінніший наш капітал?
Ви ж розумієте, що я розорений Бріджертон?
Люблю насторожувати людей.
А мені полюбилося ваше прекрасне намисто.
Подарунок від лорда Фезерінгтона?
У ньому сімнадцять рубінів.
Ви ревнуєте, містере Бріджертон?
Воно розкішне.
-Але застібка зламана. -Справді?
Дозволите полагодити?
Наш камердинер на такому знається.
Це ж не виправдання, щоб відвідати мене?
Ходімо зі мною.
Коліне, нам не варто залишатися удвох…
У Джорджії немає ніяких шахт. Твій кузен, лорд Фезерінгтон,
мені шкода казати тобі про це, Пен,
але я перевірив його слова.
Він звичайнісінький шарлатан.
Що? Ти про що?
Якщо я маю рацію, то це намисто…
-Пенелопо? М-ре Бріджертон? -Що це означає?
Це означає те…
що ваше намисто - фальшивка, зроблена зі скла.
Як і ви.
Як ви смієте маніпулювати цими бідними леді,
коли їх не захистить ні батько, ні чоловік.
Я говорю про це приватно тільки тому,
щоб уберегти їхню репутацію.
Але я очікую, що ви повернете всі кошти, які зібрали,
і негайно поїдете з міста.
Мамо?
Я розберуся. Дякувати Богу за містера Бріджертона.
Нам треба діяти швидше.
Гроші лежать у скрині.
Закінчимо бал і завтра сядемо на перший корабель в Америку.
Завтра? Це занадто рано, мілорде.
А як же мої юні леді?
-Заберемо їх опісля. -Опісля? Після чого?
Вони можуть вирушити з нами, але буде важко переконати
їх уночі готуватися до переїзду в південні штати.
У певному сенсі стане тільки легше.
Мені більше не доведеться одружуватися з Пруденс.
У майбутньому з'являться нові можливості.
Так?
Треба повертатися на вечірку.
-Коліне. -З тобою все гаразд?
-Гадаю, так. -Добре.
Бо ми йдемо танцювати.
Я годинами подумки репетирував цю промову.
Якщо він не поверне гроші і не лишить вас у спокої,
розмова з ним буде інша.
Ти був неймовірний, Коліне.
Я така вдячна за твою турботу.
Я завжди турбуватимусь про тебе.
Ти для мене особлива.
Як і ти для мене.
Уникати його всю ніч не вийде, діді.
І не треба намагатися.
Принаймні не через мене.
Будь сестрою, яку я знаю.
Будь смішною, сміливою і чуйною.
Не бійся слухати своє серце.
Ти так довго відкидала його поклик.
Ти витратила стільки часу й сил на мене.
Пора тобі подбати про себе.
Лорде Бріджертон.
Міс Шармо.
Я саме хотів вийти надвір.
Нам треба зберігати дистанцію, з огляду на…
А може, і не треба.
Може, люди зглянуться наді мною.
Я танцювала за кілька днів
після страшної травми голови.
Може, мені потрібна була якась опора.
Щоб нічого не сталося.
Може, ви були першим, кого я знайшла.
Скільки?
Три.
Запросите мене на танець?
Востаннє.
А ви скажете «так»?
Хочете зупинитися?
Просто дивіться на мене.
Байдуже на інших.
Який скандал.
Це тому весілля її сестри зірвалося?
Дитино, ні.
Весілля не було, бо я просто передумала.
Факт, який леді Віслдаун чомусь опустила.
Вони гарна пара.
Справді гарна.
Хіба ні?
Так, ваша величносте.
Авжеж, ваша величносте.
Тоді чому більше ніхто не танцює?
Міс Едвіно,
я вже казала вам про свого племінника?
Він принц.
І не має пари.
Усі виходьте на вулицю. Я маю для вас сюрприз.
Елоїз.
Звідки в тебе стільки грошей?
Що ти робиш у моїй кімнаті?
Відповідай мені.
Не твоя справа.
Не моя справа. Зрозуміло.
А яка твоя справа, Пен?
Я здивувалася, коли ти повторювала ті плітки,
бо такою я тебе ще не чула.
Може, це було не вперше,
але сьогодні я вперше почула таке від тебе.
Вони звучали так знайомо.
Твої слова.
Не лише за змістом чи темою,
а й за стилем.
Вони звучали, ніби написані на папері.
Чому, як гадаєш?
Бо ти читала забагато Віслдаун.
Її голос лунає у твоїй голові, Елоїз.
Спочатку я теж так подумала.
Але потім згадалося,
як ти постійно тримаєшся біля тієї стіни,
вислуховуючи всілякі чутки то тут, то там.
І тоді, коли я висловилася
проти номінації діаманта щосезону,
Віслдаун невдовзі теж про це написала.
Як ти була чи не єдиною,
хто знав про вагітність міс Томпсон.
Ти не можеш…
А тоді подумала про твої слова, що люди говорять
про мене і Тео.
Але якби це було так,
Віслдаун написала би про це давно.
Тому ти вирішила працювати з Делакруа.
Бо я перестала її підозрювати.
Бо це було особисте.
Елоїз, пробач.
Мені дуже шкода. Ти маєш рацію.
-Я хотіла тебе захистити. -Та невже?
Написавши про мене в хроніці?
Розказавши всьому світу те, що я тобі довірила?
Тільки так я могла врятувати тебе від королеви.
Єдина, кого ти хотіла врятувати - це ти.
Щоб далі заробляти гроші на чужому горі.
На горі міс Томпсон. Мого брата.
Усієї моєї сім'ї. Усієї твоєї сім'ї.
Я розірвала дружбу з Тео через тебе!
Я втратила її
через твої егоїстичні маніпуляції!
Ти не уявляєш, як важко мені було приховувати це від тебе,
від усіх, так довго!
Віслдаун - єдине, що в мене було, і я зреклася її.
Покінчила з нею.
Я написала, що написала, і покінчила з нею заради тебе.
Я тебе навіть не знаю.
Дивлюся на тебе і відчуваю лише жаль.
Сидиш у своїй кімнаті
й штампуєш брошури про скандали,
ганьблячи всіх, бо тобі страшно
постояти за себе в реальному житті.
Оце ти дала, Пенелопо.
Справді пісна зануда.
Принаймні я щось зробила.
Все, що ти робиш -
ляпаєш язиком.
Ти маєш стільки амбіцій, планів,
але це я добилася чогось великого, і ти не можеш з цим змиритися.
І ким, по-твоєму, це тебе робить?
Я більше не хочу з тобою ані бачитися, ані говорити.
Он там.
Скоро почнеться справжнє святкування.
Якщо доведеться їхати,
ми хоча б влаштували незабутню прощальну вечірку.
Це я влаштувала незабутню прощальну вечірку
для вас.
Наказала покоївкам зібрати ваші речі.
Принаймні найважливіші,
і гроші на корабель в Америку
і геть з наших життів.
-Думав, ми попливемо разом. -Ні.
Ви пливете. Самі.
-Портіє… -Більше до мене не торкайтеся.
Портіє, ми ж команда.
І чудова.
У мене вже є команда.
Три часто сварливі й дратівливі юні леді,
але вони мої.
І я бачу, що вам до них байдуже,
тому ви попливете в улюбленій компанії. Зі собою.
Ця схема така ж ваша ідея, як і моя.
Якщо не більше.
Думаєте, хтось повірить, що такий упевнений, розумний чоловік
потребував допомоги жінки у своїх планах?
Жінки, яка сама стала жертвою,
бо віддала останні гроші на цей обман.
Про це є запис, мілорде.
Я залишу собі значну частину грошей,
щоб утримувати себе і своїх дівчат,
а місіс Варлі підробила підпис на документі,
за яким, щойно хтось із моїх дівчат народить сина,
маєток перейде йому.
У Варлі неймовірна каліграфія.
Знать звісно розлютиться, коли дізнається, що ви втекли
зі всіма грошима, які видурили з їхніх довірливих рук.
Можете спробувати все їм пояснити, поки вони…
Які ви жорстокі.
Я - мати.
І ви не поїдете звідси біднішим, ніж приїхали.
З пустими руками.
Ви бачили Елоїз?
Елоїз Бріджертон?
Пенелопа Фезерінгтон?
Ваш танець з нею був цікавим.
-Ви до неї залицяєтеся? -Ви здуріли?
Мені таке й не снилося.
Забудьте про це, Файфе.
Я вирішив піти з Академії.
Що?
-Чому? -Я знаю про твою пожертву, брате.
Ти хотів допомогти у свій хибний спосіб,
може, тому що відчув, що я насправді нездара.
Припини. Ти вже як я.
Якщо хочеш малювати - малюй.
Це один з твоїх багатьох талантів.
Головний з яких - твій дар
розуміти потреби інших краще за них самих.
Це дар, якого я довго не помічав,
але цього б і не сталося, якби не ти.
Гарного вечора, брате.
Усе ще плануєте їхати в Індію?
Я маю благословення і сестри, і матері.
І, вочевидь, наші сім'ї врятувала сама королева.
Ви так любите свою сім'ю.
Так, як ви любите свою.
Я боявся втратити вас.
Тому не міг провідати вас після падіння.
Я не міг змусити себе…
Я кохаю вас.
Кохаю ще від наших перегонів у парку.
Кохав під час кожного танцю,
прогулянки, коли ми були разом
й окремо. Можете зі мною не погоджуватися,
не слухати. Ви, певне, так і зробите.
Але ви знаєте про це
глибоко в серці.
Ви мусите відчувати те, що і я.
Я кохаю вас.
-Не знаю, що сказати. -Не кажіть нічого.
Я можу сказати лише одне:
я теж кохаю вас.
Я хочу нормального життя для нас обох.
Знаю, я недосконалий,
але я стану перед вами на коліна,
бо не уявляю свого життя без вас
і тому хочу з вами одружитися.
Ви ж розумієте, що не буде дня,
коли ви мене не дратуватимете.
Обіцяєте, Катані Шармо?
Так.
Так, обіцяю.
Що ж.
Здається, ми нарешті в чомусь погодилися.
Гадаю, що так.
Кажуть,
що тиша може бути сильнішою за слова.
Ніхто не знає цього краще від мене.
Ви мали рацію щодо лорда Фезерінгтона.
Пробачте за те, як я тоді повівся.
Я мусив завоювати його довіру.
Гірка перемога.
Так.
Але, може, вам теж варто чогось випити.
Я сказав їм, що тут керує благородний чоловік,
який подає добрі напої.
І вони захотіли прийти.
Я перед вами в боргу, містере Мондріч.
Дякую.
Засукай рукави, Вілле.
Маємо клієнтів.
Саме в тиші можна знайти правду.
Усе, що треба зробити - прислухатися до неї.
Я знаю, що завжди будуть часи, коли потрібна тиша.
І часи, коли вона не потрібна.
Дорогі читачі й читачки, ви думали, що мене змусили замовкнути,
але ви помилився.
І якщо ви вже й мали щось зрозуміти,
то це те, що авторка цієї хроніки не може довго мовчати.
Щиро ваша,
леді Віслдаун.
Віконтесо.
Ви сьогодні перевершили себе.
Ти ж знаєш, як віддано я ставлюся до своїх обов'язків.
Може, хочеш іще раз,
раз ти така
відповідальна.
Відповідально було б
зустрітися з твою родиною, поки вони не зрозуміли, що ми їх ігноруємо.
Так! Поглянь на нього!
Так, ти йдеш.
Шість місяців мандрували.
А тепер шість годин не виходять.
Шість - це ще нічого для молодят.
А ось і вони.
Так.
Дуже вчасно.
Може, зіграємо нарешті?
Так кортить неминуче програти, брате?
Так, ми всі вибрали, але молоток смерті залишили.
-Мені! -Мені!
-Байдуже. -Бери рожевий, Ентоні.
Пасуватиме до відтінку твоїх червоних від сорому щік.
-Так, хто перший? -Ньютоне!
Мабуть, він.
Ньютоне!
Отже, гра вже почалася.
-Він украв твій хід. -Зовсім ні.
-Це твій пес. -І твій через шлюб.
Ми про таке не домовлялися.
Це вже тобі вирішувати.
Він мене не слухає.
А я тебе слухаю?
Здається, вони вийшли з гри.
-Ні, ми не вийшли! -Нізащо!
Хіба що захочемо повернутися нагору.
І визнати поразку?
Ніколи.
СВІТЛА ПАМ'ЯТЬ КЕРОЛ ПРЕНТІС
Переклад субтитрів: Юрій Бик