NETFLIX UVÁDÍ
Haló!
Je tam někdo?
Panebože...
Chyťte se mě.
Natáhněte se.
Dobře.
Zkuste to znovu.
No tak!
Seženu pomoc.
O 30 LET POZDĚJI
Vypraš to.
Dobrý den.
Hezky si vystupte a zbavte se zbytečností.
Víte, co myslím.
Pravidla jsou pravidla.
Pojďte za mnou.
Všechnu elektroniku, prosím!
- Julek Rosiejka. - Jak se to píše?
R-O-S-I-E-J-K-A.
To byl jen vtip.
- Sokołowski. - Jako ty uzeniny, co nesnáším.
- Další! - Kowalczyková.
- Díky. - Czajka.
Pohyb, panstvo! Máme napilno.
Moment!
Ten tablet taky. No tak.
- Co když se ztratí? - Sám se ztrať.
Aniela Tureková.
- Počkej! - Aniela Tureková.
- Vezmu si ho. - Jasně.
Wójciková.
- Zrychlete! Jméno? - Wrońska.
Nebuď smutná. Jsi na táboře.
- Zosia Wolska. - Další.
Vezměte si bagáž a přijďte sem na nástup!
Pohni, kámo. No tak.
- Další. - Vyneste si z autobusu bagáž!
Šup šup! Trochu života do toho umírání!
Někteří z vás tu jsou už podruhé nebo potřetí.
Roberte.
Čekal jsem to.
Ale jsem za to i rád.
Víte, že je tu psina a za něco to stojí.
Chci, aby to pro vás byly tak trochu prázdniny.
Pobavíme se, poznáme nové kámoše,
užijeme si přírodu, ale taky budeme řešit své potíže.
Proč jste tu?
Jste závislí na mobilech a laptopech.
Na elektronice, na technologiích.
Copak to bez netu nejde?
Tady zjistíte, že bez netu se žít dá
a je to vlastně paráda.
Naučíte se nové věci. Objevíte sami sebe.
Srdečně vás vítá
Adrenalin, tábor turistiky a přežívání bez netu!
Bravo!
- Vyber si. - Vylosujte si číslo!
Tak šup.
Podle těch vás rozřadíme do skupin.
- Která je nejlepší? - Každá skupina má jiný úkol,
ale všechny mají společný cíl...
Dobrodružství!
Vydáte se do divočiny.
Pryč od civilizace.
- Mám taky čtyřku. - Všude na cestě na vás budou
číhat nástrahy.
Potkáte divoké šelmy. Možná i místní šílence.
Bude to dobrodružný týden a plno příležitostí k zábavě.
A všechno bude offline!
Adrenalin!
Je rozladěná. Nalaď ji.
Roberte.
- Jen hořčici. - Máte i veganské klobásy?
Do prdele! Nejím maso!
Dobrý.
Hraj.
- S hořčicí. - Mně hořčici i kečup.
- Větší nebo menší klobásu? - Větší.
A teď si zazpíváme.
- Kečup nebo hořčici? - Hořčici.
Tuhle všichni znáte.
- S chlebem? - Jo.
- Přidejte se. - S chlebem.
Týden bez Instagramu je super.
Nemusíš číst o kámoších,
co odjeli do New Yorku, na Bali nebo Srí Lanku,
ani o tom, že někdo uběhl maraton,
nebo si dal halibuta s brambory sušenými na slunci a zeleným pepřem.
Připadám si pitomě. Běhám jen tehdy,
když nefunguje výtah, nehnu se z domova a jím špagety s kečupem.
A tady nic nevíš. To je úleva.
Ahoj.
Ewo, no tak!
Pozor, táborníci!
Za patnáct minut je večerka!
ADRENALIN OFFLINE TÁBOR
Budíček!
- Teče teplá! - Už jdu!
Neber mi toaleťák!
PÁNI
Všemohoucí Bože,
skrze Pannu Marii a svaté anděle
nám dej vůli vyhnat z těch mladých srdcí
závislost na nebezpečných technologiích.
Skrze utrpení Ježíše Krista a krev, kterou za nás prolil
při své smrti na kříži.
Ježíši, sešli dolů své anděly, ať zaženou...
zhoubné vlivy civilizace do hlubin pekelných.
Ať tvé království vstoupí do srdcí tvých služebníků
a zbaví je jejich ohavné závislosti.
Ahoj!
Jsem Iza, vedoucí vaší skupiny.
Sedí se vám dobře?
Děkuju.
Vyrazíme na třídenní túru. Je to pořádný výšlap,
tak se držte pohromadě a žádné flákání.
Jasné?
Kdo z vás je nejpomalejší?
Proč se všichni dívají na... Jak se jmenuješ?
- Julek. - Julek?
Určitě vás překvapí, uvidíte. Tak jdeme!
Ahoj.
Tvůj přívěsek vypadá jako T-800.
Cože?
T-800. Arnold z Terminátora.
Ne, je to jen rodinná památka.
Ale fakt vypadá jako T-800. A ty jako Sarah Connorová.
Nebyla to blondýnka?
Já myslel obličej.
„Jsem kybernetický organismus. Má mise je tě chránit.“
„Já se vrátím.“
- Děláš nějaký sport? - Ne.
- A ty? - No...
- Moc ne. - Ale jsi namakaný.
No...
Jen občas...
Jasně.
Denně fitko a bazén. A o víkendech běháš maratony?
No jo.
Trochu plavu a jezdím na kole.
Danieli?
Co je?
- Baví tě selfíčka? - Kruci!
Cože?
Fotíš rád selfíčka?
- Jdi do hajzlu. - Rád se fotíš, co?
- A holíš si nohy? - Nech ho, Barteku.
- Danieli? - Oholím je leda tobě.
Cyklisti se holí. Třeba jsi profík.
- Barteku! - Třeba jsi hulibrk.
Panebože... Barteku!
- Hrabe ti? - Co blbnete?
Dobrý? Nejsi o nic lepší než on.
Tak jo...
To nic. Očistíme to.
Tak... To stačí.
Dej mi dvě.
Už ti není do řeči, co?
Tak jo.
A teď...
Kruci, nemám nůžky.
Hotovo. Jdeme.
Můžeš vstát?
- Promiň. - Přehnal jsem to.
Můžu se vyčůrat?
Ale rychle.
Vyrážíme.
Batohy na záda.
Pomůžeš mi?
Do hajzlu!
Ty vole!
Do prdele.
Pojďte sem!
- Lovci? - Ne.
Lovci ne.
Byla to nějaká šelma.
Velká.
Každý rok v Polsku zmizí 15 tisíc lidí,
třetina z nich v lese.
- Abychom nebyli další. - To není vtipné.
Jsi v lese poprvé?
- Klid. - Přesně tak.
Zvířata jen tak neútočí. A chrání nás talisman.
Jdeme dál!
Ten jelen byl hustej, co?
Vidělas Amerického vlkodlaka v Londýně?
Je to takhle:
Dva chlapi jdou lesem, jako teď my dva.
Slyší takové mručení.
Jako pes, zajíc nebo vlk.
Nevšímají si toho a jdou dál.
To mručení se ozývá z různých směrů kolem nich.
Jdou dál a jednoho z nich napadne zvíře!
Ukousne mu ruku...
Danieli?
- Ano? - Netuším, jak se to dělá.
Takhle?
Udělám to sám.
Jdu se vykoupat. Jsem celá ulepená.
Julku, proč jsi tu?
- Hrál jsem. - Na počítači?
I na konzoli.
No tak, Julku.
Ať se všichni svěří.
Pokračuj.
Hraju hry.
Jsem druhý nejlepší hráč v Polsku.
Streamuju, mám kanál na YouTube.
- Měl jsem letět... - Kolik odběratelů?
- ...na šampionát v Koreji... - Kolik máš odběratelů?
- Taky mám kanál. - 900 334.
A ty?
- Zhruba stejně. - Pokračuj, Julku.
Mluvils o Koreji.
Chtěl jsem na mistrovství světa v počítačových hrách,
ale naši mi zakázali net a poslali mě sem.
- Na zkoušku. - V Koreji jsou taky tábory.
To byl fór.
Vítěz by dostal půl milionu dolarů.
Takže ses vykašlal na školu, protože...
jsi byl věčně na netu.
Kdo z vás měl taky problém se školou?
Nikdo.
No jasně. Ale já slyšela, že jste ho měli všichni.
Teď je na řadě Zosia.
Zosia Wolska.
Copak tu máme?
Zosia.
Zosia...
Necháme to na zítřek.
Nebo až budeš chtít. Platí?
- Slyšeli jste to? - Co to je?
Něco tam je.
Seď!
Zůstaňte tam.
Izo?
- Ano? - Buďte opatrná.
Dobrý nápad.
Ta je roztomilá.
Lištička.
Měli jste ji vidět. Pro dnešek končíme.
- Byli jste podělaní... - Večerka!
Žůžo.
To je lepší.
Panebože.
Málem mě z tebe klepla pepka.
Nemůžu v tom kraválu spát.
Jakém kraválu?
Ty cvrčci, sovy,
klíšťata a tak.
- Co ty? - Nic, pohodička.
To vidím. Dáš mi práska?
Ty kouříš?
Máme podobná jména.
Fakt?
Daniel, Aniela. Přidej písmeno D a vynech písmeno A.
To není náhoda. Máš holku?
Ne. Vlastně ano.
Občas. Víš, jak to chodí.
Nevím.
No...
chodím s víc holkama. Podle toho, co je za den.
Já taky něco mám.
Víš, co to je?
Tak co?
- Co myslíš? - Mám ti pomoct?
To není třeba... Vlastně...
Ne.
Nepotřebuju pomoct.
Co je?
Nic.
Jsi na kluky?
Ne.
Jen...
Jsem nervózní.
Nevím...
Ne...
Ty jsi panic?
- Říkals, žes už holku měl. - To jo.
Ale jen po netu.
Takže sis jen honil u netu?
Sorry.
Tak budu tvá učitelka.
Jaký to bylo?
Jdu se vyspat.
Zopáknem si to?
Uvidíme. Dobrou!
Díky.
Počkat.
Kdepak ho mám?
Tady je.
Než usnu.
Julku! Vzbuď Zosii a Daniela.
- Daniel tu není. - Cože?
Není ve svém stanu.
- Třeba si šel oholit nohy. - Tak kde je?
Viděl někdo Daniela?
- Říkal, že jde pryč? - Jak to mám vědět?
- Kdo ho viděl naposled? - Třeba se mu něco stalo.
Tak jo. Kdo ho viděl naposled?
Já. Seděli jsme spolu u vody.
A dál?
A teď jsem těhotná.
Ukaž mi, kde to bylo.
To není moje.
- Co jste spolu ještě dělali? - Nic.
- Něco jste dělat museli. - Pokecali jsme a šli si lehnout.
Bezva.
- O čem jste mluvili? - Dej pokoj.
- Povídej. - Vyliž si.
Haló!
Podívejte.
To je jako krev.
- Hustý. - Co je?
Krev.
Ne, to je...
- Co? - Asi pryskyřice.
- Takhle červená? - Jo, hodně stromů má takovou mízu.
Jak se jmenujou?
- ...mají podobnou barvu jako... - Ty v Polsku nerostou.
- Občas jo. - Kde třeba?
- Třeba tady. - To je krev.
Ne. To je...
Přestaňte panikařit.
- Měli bysme ho najít. - Nebo se vrátit.
Tak se vrať. My jdem hledat.
Pojďme hlasovat. Já bych se vrátil.
Nepanikařte.
Bartek s Anielou tu zůstanou pro případ, že by se Daniel vrátil.
Nikam nechoďte, jasné?
- Já se Zosiou se tu porozhlédneme. - Takže se rozdělíme?
- Musíme. - Můžu něco říct?
- Ale rychle. - Když se v hororech
skupina rozdělí, někdo umře.
- No tak, Julku! - Klid.
Byl bych klidnější, kdybychom zavolali policii.
Nemáme telefony.
Když ho do hodiny nenajdeme, vrátíme se do tábora. Jasné?
- Jo. - Jdeme.
- A co já? - Nevím... Zůstaň tu.
Počkej na policii.
To je opruz.
Danieli!
- Můžu ještě něco říct? - Ne!
V hororech je šest smrtelných hříchů.
Zvědavost. „Copak je asi uvnitř? Mrknu se.“
Nevěřícnost.
„Mám jen bujnou fantazii, není se čeho bát.“
Sebejistota. „Klidně tam vlezu. Co by ne?“
To byl třetí hřích.
Za čtvrté: Kdo není atraktivní, nepřežije.
Za páté: sex.
Sex je rozsudek smrti.
A za šesté, skupina se rozdělí, přesně jako my.
Pomůžu ti.
Díky.
Co když se nevrátí?
Proč by se nevrátili?
Netuším.
Čistě hypoteticky.
Kdybychom tu zůstali sami...
co bys dělala?
Co to je?
Pojďme dovnitř.
- Ale je to soukromý pozemek. - Julku!
Nech toho. Třeba viděli Daniela.
Neprolezu.
Haló?
Tady je ale binec.
Haló?
Dobré ráno!
Je tu někdo?
Dovol.
Nikdo tu není. Jdeme zpátky.
- Slyšelas to? - Jo.
Ahoj, mrňousku.
Počkat...
Izo...
Zosio, opatrně.
Panebože.
Někdo jde!
Musíme zdrhat!
- Jde sem! - Schovejte se!
Kurva, někdo sem jde!
Ticho!
Buď zticha.
- No tak, uklidni se. - Do hajzlu.
Rychle!
- Nevyšplhám! - Julku!
- Rychle! - Protáhni se.
Rychle!
Paní Izo!
Utíkejte!
Jen pojď, ty poďobanče!
- Do hajzlu... - Izo?
Já tušil, že jsem gay.
Prostě jsem to cítil.
Ale musím to skrývat.
V Polsku gayům pšenka nekvete.
Je to na prd.
- Neber si to tak. - Děláš si srandu?
Jsi chytrý a sympatický kluk.
Mě taky pořád nálepkují.
Blbá blonďatá barbína.
S tou se dá leda šukat.
Ale já na pravidla kašlu a užívám si to.
Ale v hloubi duše chci najít
pravou lásku.
Tu opravdovou.
Běží za námi?
Co teď?
Nevím.
Game over.
Co budeme dělat?
Zasraný vidláci. Polský béčko. Co tu vůbec dělám?
Všem jsem říkal, že sem nechci.
- Ale neposlouchali. Chci domů! - Julku.
Pochlap se.
Julku...
Dostaneme se z toho. Jen se uklidni.
- Nevrátíme se pro Danielův mobil? - Radši ne.
Prosím.
Řeknu ti, co uděláme.
Dojdeme někam pro pomoc.
Zvládneme to.
Slibuješ?
Jo.
Otec nemá o ničem šajn.
Spíš by uvěřil, že jsem pravicový extremista než teplouš.
To si o mně asi namlouvá.
I když pozvu přítele na oběd,
myslí, že je to jen kámoš.
Kdybych přítele plácl po zadku,
myslel by si, já nevím...
Bral by to jako chlapácké poplácání.
Netuší, která bije.
Vrátíme se pro Anielu a Barteka, pokud ještě žijí.
- To neříkej. - Beztak bysme je nenašli.
Netuším, kde jsme. Motáme se v kruhu.
Když nás nezabije ten tlusťoch, umřeme hlady.
Už vidím, jak rybaříme a lovíme. Budeme jíst mech a houby?
- Chudák Iza... - Sklapni!
Haló?
Otevřete!
Dobré ráno. Pomůžete nám?
Kamarádi jsou mrtví.
Měli jsme nehodu. Můžeme dál?
Zavřete!
Máte tu telefon? Musíme si zavolat.
Co se stalo?
Nevím, jak to říct. Bude to znít divně...
- Beztak nám neuvěříte. - Viděl jsem hodně divných věcí.
Narazili jsme na takového znetvořeného chlapa. Je děsně velký.
Napadl nás. Zabil kamaráda a naši vedoucí.
Cože? Zabil?
Posralo se to. Lidi umírají.
Tys pil? Jsi zfetovaný?
Ne.
Dobře.
Uklidni se.
Uklidnit se? Musím zavolat policii! Nebo někoho, kdo pomůže.
Jinak je po nás.
Posaďte se.
Nemám telefon.
Mám mobil.
Ale nemám signál. Zkusíme pevnou linku.
Nefunguje.
Poslední dobou tu byly hrozné bouřky.
Měli bychom jít na stanici spolu.
Ale ty tvrdíš, že někoho zabili.
Máme vůbec někam chodit?
Jen klid.
No tak.
To je ono.
Ahoj.
Pamatuju si tě z loňska.
Kluky jako ty znám.
Nedáte se odbýt.
Okouzlující.
Popletete člověku hlavu.
Jste trochu jako...
mor.
Počkej tu.
Panebože!
Nevíte, s kým máte tu čest.
Prvně jsem na ně narazil před lety.
Mám z toho setkání suvenýr.
Na celý život.
Ono jich je víc?
Dva.
Cože?
Kdysi tu žila rodina.
Máma a dva kluci. Dvojčata.
Byli chudí, ale měli se rádi.
Byli šťastní.
Až do jednoho osudného odpoledne.
„Před dávnými časy
žila v barabizně
čarodějnice škaredá jak noc.
Snídala malé holčičky
a večeřela chlapečky.
Vždycky si na koštěti
zaletěla do vesnice
a v pytli si odnesla spoustu tučných dětí.
Ale než je uvařila,
zpívala jim tohle.
Dnes v noci v lese nikdo neusne
Dnes v noci v lese nikdo neusne“
Dobrou noc.
Dobrou, mami.
Dnes v noci v lese nikdo neusne
Proboha...
Kluci?
Byla v šoku.
Spoutala je řetězy a zamkla ve sklepě,
aby se to nikdo nedozvěděl.
Takže nikdy nevyšli.
Celé roky je krmila a skrývala.
Až se z toho pomátla.
Z toho by se pomátl každý...
Ubohá nevinná žena.
Úplně zešílela.
Musíme sehnat pomoc.
Ale tady přežijete.
Mám pušku a jídlo.
To máme prostě čekat?
- Třeba to není tak špatný nápad. - Můžeš jít.
Do nejbližší vesnice jsou to dva dny.
Jak je libo.
Je to tvá volba.
Nemůžeme tu sedět.
Dojdeme pro Danielův mobil. Nemáme na výběr.
Dávej pozor, Zosio.
- Co tam dělá? - Zpátky!
- Je tam? - Mlč!
Nejanči! Vím, co uděláme.
- Počkáme, až odejde. - Co když tam je celé týdny?
Máš lepší nápad?
Julku!
Budu dělat u vchodu kravál. Ty vlezeš dovnitř.
- Jo. - Zabavím ho a ty sebereš mobil.
Dobře.
Ne, počkat!
- Co když po tobě půjde? - Zdrhnu.
- Jdeme na to. - Julku...
umíš běhat?
Zvládneme to, Zosio!
Zvládneme to.
Tak jo.
Počkej.
Vezmi si tohle. Kdyby něco.
Otevři, tlustoprde!
Hej!
Pusť ji!
Prosím.
Julku!
Do hajzlu!
Julku!
Počkej, zavolám pomoc. Bude to dobrý.
Cože?
Nerozumím ti.
Ani slovo.
Všechno bude dobrý.
Bude to dobrý.
Sarah Connorová...
To není z Terminátora.
To je Kapitán Mrož.
Našla jsem ho o letních prázdninách s rodiči.
Ségra mu říkala Kapitán Mrož.
Ukonči to, prosím.
Doraz mě.
Ne, to nejde.
Tak pojď, ty sráči.
Posledně mi volal vyděšený chlápek,
kterému spravoval vodovod černošský instalatér.
Nebo si někdo stěžuje, že ženská řídí autobus.
Ženská za volantem?
Jednou za čas se stane něco vážného.
Třeba chytím nalitého řidiče.
Ale ukáže se, že jeho papínek je velké zvíře.
A místo metálu dostanu kapky.
Strážníku, tohle je Polsko, ne Miami Vice.
Posledně jsem si zastřílel na cvičení v roce 1992.
Můj brácha byl taky polda.
Ale vyprdnul se na to a dělá automechanika.
Takže mi tuhle káru opraví za hubičku.
Pořád žádám o nové auto. Marně.
Tak to u policajtů chodí.
Život mi utíká mezi prsty.
Nic jsem nedokázal.
No jo.
Tak já pojedu, zlato.
Nashle v úterý.
Díky, Janeczko.
237?
Tady 237, přepínám.
Dávej bacha na Mariusze a jeho bratra.
Někdo je viděl v uniformách ze 2. světové.
Oslavovali v lese Hitlerovy narozeniny.
Over.
- Panebože! - Pomoc!
Pomozte mi!
- Prosím. - Holčičko...
Co se stalo? Co je?
Jsi zraněná?
Do hajzlu!
Hned se vrátím.
Strážníku!
Pane?
Jste v pořádku?
Strážníku!
Do hajzlu!
Odhoď zbraň! Policie!
Do prdele!
A teď hymnu.
Jak začíná?
Paprsky zlaté na nás svítí
Bílá orlice stoupá k nebi
Hrdě pozvedneme hlavy
Pohleď na náš erb a kříž!
Nové Polsko zbudujeme...
Počkat, teď je ta těžká část.
My...
Jak to je?
My jsme budoucnost a let!
„Lid,“ ne „let“.
Bůh, čest a vlast!
- Máš recht. - Miluju Polsko.
Hele.
Divočák?
Jo. Posviť na něj.
Překlad titulků: Jakub Ženíšek