NETFLIX UVÁDÍ
Čtyři Petrovy lodě s jeseterem. Šest měděných jezdců se zvěřinou.
Zvěřina lidem zachutnala.
Jsou v akci. Dva za cenu jednoho.
Jako v lékárně.
Nemehlo.
Kde jsou zvony?
- Já zapomněl. - Ještě jednou a končíš.
Do trouby.
Upečeme tě hezky dozlatova.
Výborně.
Do obchodu.
Le Grand Pirogue. Dobrý den.
Ano, dorazí v poledne. Mochová 32.
Co Terentěv? Už si objednal na Vánoce?
Padesát koláčů.
Kdo je z vás nejrychlejší?
Pojď.
Mochová 32. Máš 20 minut.
S dovolením.
Ahoj, kamaráde.
Hni sebou. Lenochu jeden.
- S dovolením. - Tabák! Jen si pojďte. Nestyďte se!
Z cesty! Spěchám!
- Co se stalo? - Zase uzavřeli ulici.
…se ti z toho zježí vlasy na hlavě.
Kam jdeš, ty ničemo? Chyťte ho!
Stůj!
Vidíte to?
Vstávej!
- Zůstaňte v klidu. - Já jsem v klidu!
A nereptejte!
Chceš chytračit? Nedbáš na zákony?
- Na jaké zákony? - To ví každý.
- Máme počkat. Tak čekáme. - Už jedou.
Stůj!
Počkat. Vrátíme se.
Alice.
Alice! Dávejte prosím pozor.
Kdy se mají rozesílat pozvánky na slavnostní večeři?
Nanejvýš deset, ale nejpozději sedm dní před plánovanou událostí.
Výborně.
Jak by si hostitelka měla počínat, než se hosté usadí u stolu?
Pokud hostů není mnoho,
měla by je obcházet v salonku a vést konverzaci.
Správně.
Budeme pokračovat po obědě. Probereme zasedací pořádek.
Můžete se těšit.
„Můžete se těšit!“
Dobrý den. Podává se oběd.
Fjodore.
Drahá.
Paní Jacksonová.
Aliso. Prosím.
Dostali jsme pozvánku na novoroční ples u velkoknížete.
Bude à la russe. V tradičním ruském stylu.
Vlastenectví už je zase v módě?
Ano.
Už jsem mluvila s kostymérem z Mariinského divadla.
Ušije nám kostýmy.
Všichni budou závidět.
„Plynové lampy na Eiffelově věži
na oslavu nového století nahradí elektrické osvětlení.“
Francouzi doufají, že jim to navrátí ztracenou slávu.
Ale v 20. století se toho rozhodně nedočkají.
To mi věřte.
Ve Francii ale mají ženy přístup k vyššímu vzdělání.
Aliso, vás to ještě neomrzelo? Kolikrát vám to mám ještě říkat?
Vychovávají jen volnomyšlenkáře a potížisty.
Slušná dáma tam nemá co dělat.
Promiňte, paní Jacksonová.
Co si myslíte o takzvaných ženských právech?
Dle mého názoru by si každý měl hledět svého.
Ženy mají svou roli. Muži taktéž.
Děkuji mockrát.
Vidíte, Aliso?
To byl názor vzdělané Evropanky.
Už to téma jednou provždy uzavřeme.
Ale co královna Viktorie?
Co ta s tím má společného?
Něco se mě pod stolem dotklo. Možná to byl duch.
Co je tam?
Nebo astrální tělo.
Kolikrát vám mám říkat, ať ho do jídelny nenosíte?
Stačí? Už můžu jít hrát karty?
To si nech.
Děkuju.
A teď padej. Ale nejdřív vrať přepravku.
To nechápu.
To tvoje zpoždění udělalo takovou ostudu, že Terentěv zrušil objednávku.
Vždyť uzavřeli cestu. Nikoho tam nepustili.
Já vám to vynahradím.
Když ti ustoupím, budeš se chovat jako dobytek.
Nejsem dobytek!
Chci plnou mzdu za minulý měsíc!
Když ji chceš, máš ji mít.
Vypadni!
- Cože? Pusťte mě. - Jak chceš.
To jsem já.
- Máš ji? - Ano.
Prosím, nezlobte se.
Začala kvákat a stalo se.
Je to hřích. Mrzí mě to.
Já se nezlobím. Děkuji, Prošo.
A ještě tohle, jak jste chtěla.
K čemu tu žábu potřebujete?
Budete věštit?
Jsou svátky. Taky to chci zkusit.
Ale potřebuju na to větší zrcadlo.
Jako to vaše. Můžu večer přijít?
Kdo by to chtěl? Nic se neprodalo.
Jen počkej.
Slez.
Tos říkal i o rybách. Že na nich vyděláme.
Zprávy o hříších Paříže!
Zatraceně!
Promiňte.
Já vám pomůžu.
- Panečku. - Máte všude sníh.
- Ano. - Zprávy o hříších Paříže!
Počkejte!
Něco vám spadlo!
Sakra práce! Já ti dám!
Proč mě pronásleduješ?
To vám vypadlo.
Jsi rychlík. Kde ses tak naučil bruslit?
Živím se tím.
Vlastně jsem se tím živil.
- V Le Grand Pirogue. „Doručíme do…“ - Oni tě vyrazili? Kdy?
- Dneska. - Blahopřeju.
- Proč? - Začínáš nanovo.
Takže hledáš práci?
Jo, potřebuju ji.
Přijď o půlnoci k Čertovu mostu. Víš, kde je?
Jen jsem ztratil rovnováhu. To se holt stává.
Nic to není. Ještěže ses ukázal.
- Čirou náhodou. - To si jen myslíš.
Nic se neděje náhodou. Byl to osud.
- Tati. - No?
Co když někomu spadne na hlavu rampouch? To je taky osud?
Přijde na to. Kdyby spadl na gubernátora,
možná by pro jednou očistili střechy.
Moťo.
Co se tak mračíš? Nějak se mi nezdáš.
Já to poznám. Co se stalo?
Nech to být. Pojď.
Oni tě vyhodili?
To nic, Moťo. Nic si z toho nedělej.
Jsi pašák. Hned si najdeš novou práci. Bude stokrát lepší než ta stará.
Když dá pánbůh, tak si tenhle měsíc vystačíme.
Třeba tě najmou jako lampáře.
Jen počkej. Jednou všechno bude na elektřinu.
- Jsou to jen povídačky. - Povídačky? Je to budoucnost.
Koukej. Jako břitva. Přece jen je to nizozemská kvalita.
Pamatuješ, když jsi mi je dal? Říkal jsi, že jsou kouzelné.
To mi říkal táta. Je to tradice.
Máš je už tolik let, a vůbec to není poznat.
To je teprve kouzlo. Ne nějaká elektřina.
- Na. - Jo.
- Ta se mi líbí. Kdo ji složil? - Claude Debussy.
Škoda, že není Rus.
Všiml jsem si, že ji obvykle hrajete, když mě o něco chcete požádat.
Ano, všiml jsem si.
Niki, vám nic neunikne.
Je to dar.
Spíše prokletí.
Alisa se čím dál častěji…
dopouští nepřípustného chování. Jako dnes.
Nepokrytě odmlouvala.
Co s ní mám podle vás dělat? Zmrskat ji?
Horkou hlavu zaručeně zchladí manželství.
Drahá, to máte pravdu.
Ale najít ženicha není jen tak.
To jí v Petrohradě nenajdete jediného nápadníka?
Prokristapána. Co je to za čáry?
Je to věda.
VĚDA A ŽIVOT
„Bestuževovy kurzy pro ženy přijímají nové studentky.“
Nastávající, pojď se mnou na večeři.
Mě to… Můžu vám tu zhasnout? Ruší mě to.
Přinesu vám petrolejku.
Tys zabloudil?
Pozval mě… on.
Známe se.
Hrabě.
Čingis.
Alex.
Těší mě. Jsem Matvej.
A to je Moucha.
Proč Moucha?
Nikdo mě totiž nechytí.
Nastávající, pojď se mnou na večeři.
Kde vězíš, ty syčáku?
Chcete to zkusit? Už jsem zapálila svíčky.
- Já na to nevěřím. - Jak to?
Máma tak viděla tátu. A babička dědu. Den na to se vzali.
Šťastně spolu žili 40 let. Jak to, že tomu nevěříte?
Na světě je miliarda lidí. Nevěřím, že máme jednu spřízněnou duši.
Co je to miliarda?
Děláte to už dlouho?
Co děláme?
Kradete.
My nekrademe.
Nemůžeš ukrást, co jim nepatří.
- Koho myslíš? - Vykořisťovatele.
Přiživují se na ostatních.
Kupci, statkáři, oficíři,
úředníci,
šlechta. Je to celá legie.
Nic, co prý vlastní, jim nepatří.
Jen to mají dočasně v držení.
A císař je taky vykořisťovatel?
Jsi agent státu? Co se nás tady vyptáváš?
Kluci, já nic…
Dělám si legraci.
Projedeme se?
- Není nic horšího než být otrokem otroka. - Čí je otrok?
Je otrok kapitálu, jako všichni buržoové.
Buržo… Jak to bylo?
Buržoazie je vládnoucí třída, kterou živí příjmy z práce dělníků.
Alexi, zamotáš mu hlavu!
Na co koukáš?
Ten erb byl na kočáře, kvůli kterému uzavřeli ulici.
Lev s koštětem v tlamě?
- Zazobanci. - Taky jsou buržoové?
Ne, jsou to aristokrati.
Zasloužili by potrestat.
Tak tam vylez.
- No tak. Chyť ho za prsa. Jemu to nevadí. - Ale něžně.
Honem.
Tak maluj. Vyzdob jim ho.
Panička.
Prosím nekřičte.
To byla krása.
Padáme. Honem!
Mucho, odnes mě.
Ta ti naprášila. Byla pěkně divoká.
Kluci!
Už asi půjdu.
Jdu tudy.
Dobrá.
Můžeš přiložit ruku k dílu. I když sis ji popálil.
A nohu.
S tou tvojí zvláštní bruslí.
Najdeš nás na zimním trhu.
Popřemýšlím o tom. Těšilo mě.
Tak zas někdy.
Nazdar.
Už se nevrátí. Je poctivec.
- Chceš se vsadit? - Jo.
Dobré ráno!
Jak jste se vyspala?
Včera jste věštila.
Vždycky vás pak svědí nos.
A přišel?
Jaký byl?
Fešák? Líbil se vám?
Důstojník?
Měl knír?
Šlechtic?
Ne.
Naopak.
Jak naopak?
Rozhodne se dnes na večeři u Šuvalova.
Požádám Soněčku o ruku.
K čemu je ti Soněčka? Všichni ví, že Šuvalov je na mizině.
Přišel o přízeň dvora. Jeho kariéra je u konce.
- Pánové! - Promiňte, ale…
- Usaďte se. - Jsou to jen ošklivé zvěsti.
Jeho dcera je prý také na vdávání.
Největší úlovek sezóny.
Hraběnka po matce zdědila značné věno.
Začneme.
Držím v rukou nejnovější model policejního obušku.
Jelikož vláda vyhlásila plán na rychlou modernizaci,
jsme toho názoru,
že bychom měli šavle částečně nahradit obušky.
Zasadí solidní ránu
a jsou efektivní při rozhánění demonstrací.
Užívání obušků na rozdíl od šavlí…
nepřivodí smrtelné zranění ani vážný úraz.
Tak.
Jak se říká. Co vás nezabije, to vám dá rozum.
Vtipálek.
- Obu… Obušek. - Podejte mu ho, prosím.
Navrhujete, abychom je dováželi z Anglie?
Nechceme je dovážet. Je to ruská výroba.
U Tuly je továrna, která vyrobí až 10 000 kusů ročně.
Pánové, chce se někdo vyjádřit?
Arkadij Trubeckoj. Úřad pro veřejný pořádek a bezpečnost.
Vzhledem k současnému politickému napětí by si tu změnu někdo mohl špatně vyložit.
Když se buřiči přestanou bát policistů…
může to vést k nepředvídatelným následkům.
Domnívám se, že tento návrh odporuje nynějším zájmům státu.
Vy se už na počátku kariéry řídíte zájmy státu?
Promiňte. Jen jsem vyjádřil názor.
Nejste náhodou příbuzný knížete Michaila Trubeckého?
Ano, Vaše Excelence. Je to můj otec.
Aha.
Ta továrna u Tuly…
Ano, Vaše Jasnosti.
Nepatří náhodou vašemu tchánovi?
Čirou náhodou.
Nabídli nejlepší cenu.
Ovšem.
Posaďte se.
Alexandre Ivanoviči, nemyslím,
že byste se měl soustředit na obušky…
Kristepane.
…ale na rostoucí množství kapsářů.
S tím nic nenaděláme.
- Jsou svátky. - Cože?
- Vaše Excelence… - Ano?
Ti lupiči zločiny údajně páchají na bruslích.
Pokud vím, k většině krádeží došlo na zimním trhu.
Ano. Ti ničemové jsou rychlí. Policie na ně často nestačí.
To se dá vyřešit.
Napadá vás něco?
- Kolik stojí klobása? - Je výborná.
Hej!
Nikde jinde ve městě ji nenajdete.
Pak se zastavím.
- Popřemýšlel jsi o tom? - Jo.
Prohrál jsi sázku.
Koukneme se, co v tobě je.
Někdy to jen chce správně načasovat. Být na správném místě ve správný čas.
Chviličku.
Máš to přímo na dosah.
Prosím.
To je na tom nejlepší.
Bruslíme tak rychle, že si buržoové ani nevšimnou,
že jim bohatství mizí z kapes.
Bruslit už umíš, ale potřebuješ ještě hbité prsty.
Sleduj.
Viděls to? A teď ty.
Zapracujeme na obratnosti. A postřehu.
Naučíš se to tak, že na to ani nebudeš muset myslet.
Ruce to budou umět samy. Bez tebe.
Tomu se říká „dopravní nehoda“.
No páni. Musí dávat lepší pozor.
Ale to se holt stává.
A to je „káča“. Roztočíš ho a on se zbaví přebytečné zátěže.
Proč „káča“?
Zní to hezky.
Kapitola 13.
U kapitalistů láska prochází peněženkou.
Po každé expropriaci…
- Po čem? - Vyvlastnění.
Musíš se zbavit lupu.
Vklady putují do bezpečnostní schránky.
Čaj, prosím.
Patnáct kopějek.
Čtyři z deseti.
Potřebuješ deset z deseti.
Desetkrát v řadě.
Víš, co to je?
- Mince. - Nejen to.
Abys získal zlato, potřebuješ stříbro.
To je „děravá kapsa“.
Většina si ani nevšimne, že jim mizí kapitál.
Moťo!
Kde se pořád potloukáš?
Mám novou práci.
Já ti to říkal. Co je to za práci?
Pracuju v jednom společenství.
Co vlastně dělají?
Expropriaci.
To zní zajímavě. Něco moderního?
- Tak trochu. - Výborně.
Mám z tebe radost.
Tady máš.
- Už ho nechci ani vidět. - Koukat na něj nemusíš. Ale vypij to.
- Sněz aspoň ten škraloup. - Tati.
Jsou bohatší, než jsem myslela.
Mají ještě panství u Ladožského jezera,
starobylou vinici poblíž Nice a palác v Jaltě.
Brzy si tam postaví soukromé golfové hřiště.
Cože?
- Už na nás čekají. - Jdeme.
- Vaše Vznešenosti. - Děkuji.
Trubečtí!
Ráda vás vidím.
Ano?
- Kněžno. - Nikolaji Nikolajeviči.
Kníže. Představím vás. Má žena Severina.
A má dcera Alisa.
Ráda vás poznávám.
Nikolaji Nikolajeviči, děkuji za pozvání. Je to velká čest.
Sloužil jsem s vaším otcem na Kavkaze.
Proč jste mě nepožádal o laskavost?
Myslím, že by za nás měly mluvit činy, ne příbuzní.
Je po otci.
- Máti. - Už mlčím.
Kněžno, rád jsem vás zase viděl.
- Prosím. - Snad se vám představení bude líbit.
Děkuji.
Blíženci.
Toto souhvězdí tvoří dvě jasné hvězdy…
které k sobě mají velmi blízko.
Blíženci jsou první vzdušné znamení zvěrokruhu.
Mají sklon k dualitě.
Neustále se ženou za něčím nedosažitelným.
Jejich živlem je vzduch.
Ovládá je Merkur.
Zajímají se o literaturu a politiku.
K nejslavnějším blížencům patří Petr Veliký, Alexandr Puškin…
a můj manžel.
- Bravo! - Děkuji.
Bravo!
- Musím si na chvilku ukrást manžela. - Omluvte mě.
Chyběl jste mi.
Kníže.
Užil jste si večer?
- Nesmírně. - Ano?
Bylo to úžasné představení.
To je samozřejmost.
Hrabě, rád bych využil příležitosti.
Brzy se bude konat výroční ples Imperiálního bruslařského spolku.
Bylo by mi ctí…
Obávám se, že bruslení není mou silnou stránkou.
Myslel jsem vaši dceru.
To je báječný nápad.
S manželem jsme mluvili o tom,
že by Alisa měla častěji chodit do společnosti.
Zvážíme váš návrh a včas vám odpovíme.
Děkuji.
Dobré ráno!
Vstáváme! Vzhůru do práce!
Ranní ptáče dál doskáče!
Dobré ráno!
Tati.
Půjdeme do nemocnice. Ať se na tebe podívá doktor.
Co ten o tom ví? Léčit se nemá tělo, ale duše.
Z té nemoci pramení.
Ještě jednou. Zakašlete.
Oblečte se.
Necháte si ho v nemocnici?
Není to potřeba.
Díky bohu.
- Já ti říkal, že to nic není. - Kašle krev.
Co když to nepřestane?
Ať pije dost mléka. To mu uleví od příznaků.
- Promiňte. Pacienti čekají. - Děkuju!
Nic mi nedlužíte.
Počkej tady.
Určitě se to dá nějak léčit.
- Nemůžete ho tak nechat. - Je pozdě.
Rozvinuly se u něj souchotiny.
Nedá se s tím nic dělat. Nechtěl jsem vás rozrušit.
Počkejte. Nějak to jít musí.
Někde… Já nevím. Určitě je na to léčba.
Pomohli by mu jen v sanatoriu doktora Tyšlera v Baden-Baden.
Je v Německu. Je to daleko a něco to stojí.
Nemůžete si to dovolit. Proto jsem to nezmínil.
A Tyšler by mu pomohl?
Moťo, nech ho na pokoji.
Koukej, kolik má pacientů. Mám jenom rýmu.
Je to jediná možnost.
Jdeme.
Koleduje si o to.
Tak se ukaž.
Do toho.
Napoprvé to ušlo.
Kolik za jízdu?
- Půjčíš si saně… - Chyťte ho!
…a rozptýlíš zákazníka.
- Pane, račte! - Kam se cpeš? Na řadě jsem já.
Pane, já jsem rychlejší.
Na Nikolské náměstí.
Budu si tě pamatovat!
- Opatrně, hochu. - Jistě.
Jak to jedeš? Děláš to snad poprvé?
- Pamatuješ si cestu? - Nic tu není.
Ani človíček.
O to nám jde.
Nechceme přece sousedy.
Loď?
Jmenuje se nějak?
Samo sebou. Děravá fregata.
Když se nám bude dařit dál, do jara utěsníme díry,
zalátáme plachty…
A můžeme vyplout.
Kam?
Vstříc zářné budoucnosti.
- Vítej na palubě. - No tak. Pohyb.
Pomoz mi s tím.
Krásně se nám urodilo.
Nové sváteční penízky.
- Ještě je cítit inkoust. - Co to je?
Já nevím.
Měl to v kapse, tak jsem mu to vzal.
Ukaž.
Tak co?
Je to pozvánka.
Na ples Imperiálního bruslařského spolku.
Bude tam vybraná smetánka.
Dvě pozvánky. No vidíš! Vyrazíme tam spolu.
Namastíme si kapsy.
S tím tvým ksichtem tě tam nepustí, i kdybys měl těch pozvánek deset.
Ty máš co říkat.
- Já se nehlásím. - Už vím.
Matvej si vybere, s kým půjde.
- Já? - On?
Je zelenáč. Měl štěstí.
Díky tomu zelenáčovi jsme ty pozvánky získali.
Takže mě tam nepustí, ale jeho jo?
V těch hadrech?
Máš pravdu.
Takhle ho tam nepustí.
A ještě brusle.
- Co s nimi? - Ukaž mi je.
Na.
Takhle nezapadneš. Nech je radši doma.
- No… - Ať nepřitáhneš pozornost.
Je z něj pan aristokrat.
Baron!
Čím dražší oděv,
tím méně podezření vzbudíš u velectěných pánů.
Šaty tu rozhodně dělají člověka.
Má pozvánka.
Nemůžu si pomoct. Omluvte mě.
V Paříži letos v zimě není co dělat. Opravdu.
S hrabětem Bobrinským jsme se skoro unudili k smrti.
- To neumíte číst? - Vítejte, pánové.
- Vaše brusle, hraběnko. - Merci.
To je ale zlatíčko.
Bonjour, Mademoiselle.
- Znáš ho? - Ne.
Přesně tak!
- Ty je znáš? - Ne.
Ale všichni tady dělají, že se znají.
Jen se usmívej.
Après vous, Mademoiselle.
Děkuji.
- Dobrý večer. - Brut?
Ano.
Děkuji.
- Už nemáme šampaňské. - Ještě je.
Páni. Klouže to!
- Kde jsou profiteroly? - Tamhle.
Tam?
Čekají nás velké věci.
Profiterolky!
Ty profiterolky jsou… vynikající.
Ty si nedáš?
- Nestyď se. Ať ti nevychladnou. - Šampaňské!
Promiňte. Moc se omlouvám.
- Jsi v pořádku? - To nic.
Je drzý a troufalý.
Mrkání na veřejnosti je hrubé porušení etikety.
Ano.
Vážení hosté,
vítejte na Michajlovském zámku!
Náš ples je velkolepější než kdy dřív.
Je tomu tak jen díky štědrosti
velkoknížete Konstantina Alexejeviče!
Bravo!
Rád bych vás přivítal na naší skromné oslavě!
Dvacáté století bude ještě víc vzrušující!
Hurá!
A nyní vystoupí kníže Arkadij Trubeckoj.
Ctění hosté, uvolněte mu prosím střed kluziště.
Kouzelný večer.
Která z nich?
Nemáte představivost, příteli.
Promiňte.
Jsou mi malé brusle.
Když vládne mír, důstojníci mají spoustu tvůrčí energie.
To je krása.
- Bravo! - Nádhera!
To byl skok!
Bravo!
- Moc vám děkujeme. - Bravo!
Jsem moc rád, že jste přišly. Paní Jacksonová, Alice.
Vaše vystoupení ve mně zanechalo nesmazatelný dojem.
Snad nejen ve vás.
Paní Jacksonová, smím si s Alice zatančit valčík?
To je výtečný nápad. Alice.
Alice?
Kníže, nejsem moc zdatná bruslařka.
Jen stůjte, Aliso. Udělám vše za vás.
Aliso, smím mluvit otevřeně?
Ano.
Celý život jsem cítil, že mi něco chybí.
Vždy jsem v srdci cítil zvláštní…
záhadnou prázdnotu.
Měl byste se poradit s lékařem, ne se mnou.
Jste vtipná.
Čilému mládenci, co zamiloval si bruslení,
stačí projížďka na ledu. Doktor třeba není.
Jakmile jsem vás spatřil…
neuměl jsem si představit život bez vás.
Kníže, ještě nikdy jsme spolu nemluvili. Vůbec vás neznám.
Promiňte, ale potýkáme se s menším problémem
a potřebujeme vaši pomoc.
Hned přijdu.
Situace by se mohla zhoršit.
Aliso, omluvte mě. Musím vás na chvilku opustit.
Doprovodím vás k paní Jacksonové.
Děkuji, kníže. Ale chci se ještě učit.
Ovšem.
Ne. Hodinky vždy nosím v této kapse.
Kde můžou být? Někdo mi je jistě ukradl.
- Kníže Trubecký. - Má se to takto…
- Děkuji. - Není zač.
- To jste vy. - Ano.
Byla to jen sázka. Nechtěl jsem vás vylekat.
Sázka?
Máte dost svérázný přístup k anatomii.
Myslím to vaše dílo na balkoně.
No… Tak to vidím já.
Dost jste se změnil.
V dnešní době jde všechno kupředu.
Nemůžu najít peněženku.
Ještě před chvilkou jsem ji měl.
Mýlíte se. Asi už se budu muset rozloučit.
Počkejte.
Uděláme to následovně. Neudám vás, když…
- Řeknu jim to. - Solná 13. Zítra v poledne.
Vy mě chcete vydírat.
Ano.
Dámy a pánové, došlo k menšímu nedorozumění.
Pokud si myslíte, že vám něco spadlo
nebo něco nemůžete najít, přijďte k altánu.
Vaše Jasnosti, hledal jsem vás.
Ať nepřijdeme pozdě na babiččinu oslavu.
Kde mám breguetky?
Pokud jste si všimli…
Jsme domluvení?
…neznámé nebo podezřelé osoby, hlaste se u…
- Arkadiji Michajloviči. - …knížete Trubeckého.
Proč už nehraje orchestr?
Já se o to postarám.
Pánové, děje se něco?
- Neviděli jste tady psa? - Cože?
Kněžně se ztratil mazlíček.
- Zavřete, ať neuteče! - Honem!
- Pes? - Odešel teď někdo?
S kým jsi tam koketoval?
Ne, Vaše Vznešenosti.
Ty ses nám zakoukal do členky nepřátelské třídy?
Nezapomeň, kdo jsi a odkud pocházíš.
Tudy.
- Anna Pavlovna. - No lidičky…
Velkokníže, vypadly vám hodinky.
Oslavíme to.
Tati, ty nespíš?
Nabrousil bys mi je na zítřek?
- K čemu je chceš? - Do práce.
Kde máš ty svoje?
Nechám je chvíli doma.
Nesmíme jezdit na starodávných bruslích.
Z bezpečnostních důvodů.
Šéf na tom trvá.
Kdes byl celou noc?
Co to máš na sobě? Tys pil?
Tati.
Teď sleduj.
A to není všechno. Ještě tohle.
Hele.
Tady.
A ještě.
Na.
Musíme to někam dát.
Kde je kasička?
Matveji.
Peníze, co nezískáš poctivě, ti štěstí nepřinesou.
Proč řešíš poctivost?
Ta je pro lidi, co si ji můžou dovolit.
Matveji, musíš ty peníze vrátit tam, kam patří.
Než bude pozdě. Slib mi to, Matveji.
Já je nevrátím. Potřebujeme je.
Aby ses mohl léčit.
Říkal to doktor. Musíš co nejdřív do Německa.
Synku, ty to nechápeš.
Chceš zachránit moje tělo. Já tvoji duši.
Co když duše ani posmrtný život neexistuje?
Co když žijeme jen jednou?
Co to vykládáš? On všechno slyší.
Co když neexistuje ani on?
Teď!
Pohyb!
Rychleji!
Nehrbte se!
Výborně!
Jen tak dál.
Opřete se do toho!
Jak vidíte, máte před sebou rychlobruslařský zásahový oddíl.
Arkadiji Michajloviči, domnívám se správně,
že jste tento oddíl chtěl sestavit už dávno?
Nikolaji Nikolajeviči, dostali jsme jasný rozkaz od ministerstva,
aby veškeré prostředky šly na boj proti politickým zločinům.
Včera byl na Imperiálním kluzišti okraden velkokníže.
Ukradli mu drahocenný rodinný klenot, dědečkovy hodinky.
Asi vám nemusím připomínat, kdo jeho dědeček byl a jak se jmenoval.
Dobře si vzpomínám.
Vaše Excelence, jistě za tím stojí banda, která krade v kanálech.
Odcizení majetku císařské rodiny se dá přirovnat k terorismu.
Kdy se váš oddíl může pustit do práce?
- Zítra začneme hlídkovat v kanálech. - Výborně.
Vidíte? Ty obušky nám přece jen přišly vhod, Nikolaji Nikolajeviči.
Nástup!
Vyspal ses?
Snad jsme tě nerušili.
Asi dobrý.
Alexi…
Můžu tady chvíli bydlet?
Můžeš zůstat, jak dlouho chceš.
Jdeme.
Vstáváme, pánové!
Odpočinku bylo dost. Kabát tady nech.
Už mám skoro polovinu.
Můžete do toho sanatoria zavolat
a domluvit se s Tyšlerem? Zbytek seženu.
Vezměte to. Jsou pro Tyšlera.
Zavolám mu, ale musíte si pospíšit.
Ještě jsem naživu.
Asi jsem nemocná.
To nevypadá dobře.
Řeknu Proše, aby vám přinesla šálek horkého čaje.
A…
zázvorovou sušenku.
Půjč mi rubl.
Nejsi v bance.
Kam jdete?
Stůj.
Počkejte tady.
Přišel jste.
- Neudala jste mě. - Pojďte.
- Sem? - Ano, pospěšte si.
- Kde to jsme? - Je to tu napsané.
KURZY PRO ŽENY
Já to…
- Chcete, abych něco vzal? - Ne.
Budete můj manžel.
Bude tam Mendělejev.
Tak…
Vjazemská!
- To jste vy? - Ano.
Jste na řadě.
Počkejte tady.
Prosím.
A tímto vzorcem rovnice končí.
- Výborně. - Překvapila mě.
Přátelé.
Moc se omlouvám, že jdu pozdě.
- Jedu z nádraží. - Konečně.
Kdybych si za to mohl sám, netrápilo by mě to.
- Ale vlak měl zpoždění. - Jako obvykle.
- Vidím, že se na mě nezlobíte. - To je celý on.
Jdeme dál.
Co to tu máme? Nebo spíš koho?
Mademoiselle, dovolte, abych se vám představil. Dmitrij Ivanovič.
- A vy jste… - Alisa.
Alisa? Těší mě.
Nuže?
Nečekala jsem, že se potkáme.
Mám pocit, že už znám Základy chemie zpaměti.
Hned se na to podíváme a zkontrolujeme to.
S dovolením.
- Velmi dobrý začátek. - Děkuji.
Výborně.
Děvčata, povězte své kamarádce…
Poslyšte, máte odvahu.
Máte odvahu a umíte to.
Páni kolegové…
Už mám jasno. Zapíšeme ji.
Neunáhlete se, Dmitriji Ivanoviči.
Předpokládám, že vám otec nebo manžel udělil souhlas ke studiu.
Jistě. Mám tu manžela.
Ať jde dál.
Líbí se mi, jak jste odvážná.
- Děkuji. - Opravdu.
To je její manžel.
Jsem… Ano. Manžel.
- Se vším souhlasím. - No prosím.
Žena mi s tím nedá pokoj.
„Chci se ženit…“
Vlastně navštěvovat ženské kurty.
Kurzy.
- Kurzy. - Vidíte?
Její manžel není zcela proti. Souhlasí.
Ano.
Prosím, kolegové. Zapíšeme ji.
Ne tak rychle, Dmitriji Ivanoviči.
Máte písemný souhlas?
- Ne. - Proč?
Tak ho sepište.
- Podejte mu papír, prosím. - Do toho. Běžte.
Pište. Na co čekáte?
Nestyďte se.
Prosím.
Nuže?
Svými slovy.
Prosím.
Buďte tak laskav.
Ve kterém chrámu jste se brali?
- Ve Vladimírském. - U Ondřeje.
Další, prosím.
Promluvte si se svým otcem.
To je ale nápad!
To mě vůbec nenapadlo.
Prosím. Není zač.
Tomu se říká sarkasmus. Už jste o něm slyšel?
Vy ho neznáte.
Neshodneme se na tom, co se hodí na dámu ze slušné rodiny.
Já to nechápu.
Co kdybyste u té komise uspěla? Co pak?
Stejně by to zjistil.
Chtěla jsem odejít z domu.
Záleželo to na té zkoušce.
Jak jsem to měl vědět? Neřekla jste, že mám něco psát a odpovídat na otázky.
Vzhledem k vaší práci jsem myslela, že umíte lhát.
Podejte mi ruku.
Děkuji.
- Co to je? - Vaše odměna.
Proto jsem nepřišel.
Vezměte si to.
Nebojte. Nikomu to neřeknu.
Dělejte, že jste mi to nenápadně vzal.
Pojedeme zpátky.
Jak je u vás zvykem.
Nic o mně nevíš!
Vyrostla jsi v obřím paláci a já se narodil pod schody.
- Cože? - Jo, neumím číst.
- Kradu bohatým… - Co to…
…a vy už staletí kradete chudým.
Promiňte.
- Já nic nekradu. - Ani nemusíš.
Postarali se o to předci.
- Kdo postavil tvůj palác? - Můj dědeček.
A kolik měl dědeček nevolníků?
Tisíc? Dva?
Deset.
Hyje! Pohyb!
Nechtěla jsem vás urazit.
Máte pravdu.
O životě chudých lidí nic nevím.
Vlastně o obyčejných lidech.
Proč chcete studovat? K čemu?
Proč asi?
Vědci můžou díky svým poznatkům změnit svět k lepšímu.
Léčit nevyléčitelné nemoci.
Usnadnit život všem, nejen bohatým.
Víte, co myslím?
Už jsme tu.
Ani nevím, jak se jmenujete.
Alisa Marie Augusta von Schlessenburg-Vjazemská.
A vy?
Matvej.
Jen Matvej.
Ale musím vám nějak poděkovat.
Radši…
si se mnou vyjděte ven.
Nemyslím teď. Třeba večer.
Projdeme se. Zabruslíme si. Ukážu vám Petrohrad, jak ho neznáte.
Matveji, vy mě zvete na tajnou schůzku?
Ano.
No páni.
Chci s vámi na procházku.
Dejte mi kabát.
Dál nesmíte.
- A pětník? - Počkejte.
A co třeba…
Možná někdy.
Veselé Vánoce, kamaráde. Díky.
Ať máš štěstí a najdeš si pořádnou krasavici!
Děkuju. Veselé Vánoce!
Jen si dejte!
Nechcete čaj?
- Tady máte. - Děkuju vám.
Bacha!
- Dávejte pozor! - Promiňte.
To je vaše.
Nevím, co miluji víc. Tvou štědrost, nebo moudrost.
Myslím, že diamantů není nikdy dost.
Aliso.
Nechcete si vyzkoušet šperky?
Věřte, že nemusíte závidět.
To je krása.
- Děkuji. - Nádhera.
Ano, jsou moc krásné.
Váš dárek čeká venku.
- Kde? - Na dvoře.
Já se nedívám.
Voilà!
Samohyb.
V Petrohradu jsou jen tři.
První patří císaři, druhý bankéři Rjabušinskému
a třetí mému milovanému, úžasnému muži.
Jsi poklad.
Kam až dojede? K prvnímu výmolu?
Přesně tak.
Spíš se naučíme létat než spravovat silnice.
Fjodore, výmoly představují strategickou výhodu nad Západem.
Díky našim špatným silnicím jsme neporazitelní.
- Jak to funguje? - Zcela jednoduše.
Tady sešlápnete pedál a točíte volantem, kam chcete.
A takto zastavíte.
Tím pedálem. Přesně tak.
Ukažte.
Nejede to.
- Který pedál? - Ten napravo.
Opatrně.
Kam jedete?
Zajímavá hračka.
Hračka? To nemyslíte vážně.
Má sílu deseti koní.
A nekálí nám na cestu.
- A teď dárek pro Alisu. - Honem!
Dům pro vašeho chlupatého kamaráda.
- Děkuji. - Mám báječný nápad.
Můžeme v lokomobilu vyrazit na vánoční bohoslužbu.
Vynikající nápad. Že, Aliso?
Ještě jsem se neuzdravila. Pokud dovolíte, ráda bych zůstala doma.
Co tady děláte?
Jsou Vánoce. Mám pro vás dárek.
Cože? Někdo vás uvidí.
Slíbil jsem vám procházku městem.
- Matveji, co blázníš? - Pozor!
Nemůžu jít ven. Zvlášť tak pozdě.
Já vám pomůžu.
Matveji.
Nic se neděje.
- Já to udělám. - Počkej.
Neumím moc bruslit. Sám jsi to viděl.
Hned to napravíme.
Tak. A teď trošku rychleji.
To nejde.
Ale jde. Nemysli na to a půjde ti to.
A teď spolu.
- Raz… - Raz…
- Dva. - Dva.
Raz…
Drž se a nekoukej dolů.
Raz, dva.
Na všechno zapomeň a koukej před sebe.
A je to.
Blížíme se ke Lvímu mostu.
Když ho podjedeš, splní se ti přání.
Všechny ty lampy zapálil můj táta.
- Vážně? - Jo.
- Neboj se. - Matveji, co to děláš?
Koukej.
Vidíš ty parohy?
CIRKUS CINISELLI
Můžu?
…než to stokrát slyšet.
- Co to tam má? - Kryj mě.
- Kam jdeš? - Tak jo.
Mouka.
Už vím!
Rozprášení zvýší rozsah reakce.
- Víš? - Ne.
- Je to dobrota. - Díky.
Děkujeme.
- Jak to… - Prostě si kousni.
Pojď se kouknout na zápasníky.
- Ale co houpačka? - Ta počká.
Matveji!
Heleme se.
Alex a Margo.
To je Alisa.
Dobrý večer.
Já si ji pamatuju.
- Alisa? - Co máte v plánu?
- Chceme… - Můžu?
Chcete se projít? To je nuda.
Jo!
Kvantita vede ke kvalitě.
Voda se pomalu ohřívá a najednou se dostane do varu.
V mžiku začne vřít
a císařství zmizí v oblaku páry.
Vy si myslíte,
že abychom docílili sociální spravedlnosti,
většina se musí vzdát svého majetku?
Většina žádný majetek nemá. Oni za to nemůžou.
Problémem je třída vykořisťovatelů, které musí nahradit lidová rada.
Tady.
Přečtěte si tuhle knížku. Hned vám to bude jasnější.
Dám vám ji k Vánocům.
- Na vánoční dárek! - Jo!
Děkuji.
KAPITÁL
Použil jste příklad s vodou. Ale pára je stále voda, H2O.
I když změnila skupenství, je to stejná látka.
Opravdu se něco změní,
když takzvanou menšinu vykořisťovatelů nahradí jiná?
Vidíte?
Jejich neochota vzdát se privilegií značí, že nenásilná změna není možná.
- Jo! - A co ty na to, Matveji?
Měli bychom se soustředit na to, co máme společného,
ne na odlišnosti.
Proč ji vůbec posloucháš?
Je buržujka.
Co ta bude vykládat?
Ten šmajchlíř odsouhlasí všechno, co řekne,
jen aby se jí dostal pod sukni.
Vždyť je to jasný.
Omluv se.
Řeknu ti jedno tajemství.
Tam dole všechny vypadají stejně.
Hraběnky…
i švadleny.
Co, ty zmetku?
Bude bitka?
Ať toho nechají.
Nemůžu jim nic rozkazovat. Můžu jim to jen poradit.
Tak to udělejte.
Radím vám, abyste toho nechali.
- Neví, s kým si zahrává. - Proč se nechováš slušně?
Co se s ním pereš?
Alexi.
Rvačky k oslavám patří.
- Na to si připiju! - Kam jdeš?
Vydrž.
Matveji.
Děkuji.
Mně se nic nestalo, ale…
Co nevidět budu jako řípa.
Matveji, přála bych si, aby ta noc nikdy neskončila.
Ale…
Ale co?
Musím vám něco říct.
Za někoho mě provdají.
Ale…
chtěla jste jít studovat.
To si vezmete někoho, koho nemilujete?
Láska je jen slepý pohlavní instinkt,
který…
ovládá naše chování.
Už byste měl jít.
Sbohem.
To je krása!
Žijeme jen jednou, tak to zapijeme!
Hospoda!
Kamaráde, buď té lásky a nalej mi panáka kmínky.
Radši dva. Nebo spíš tři!
Ať se nám žije!
Kamaráde!
Sem s tím.
Koupím celou láhev! Dneska jsem boháč.
Jsem boháč. Drobný si nech.
Děkuju.
Nazdar!
Pane, spadla vám peněženka.
Peněženka. Šrajtoflička.
Marusjo!
Kam jdeš? Ať si neublížíš.
Dámy a pánové!
Tímto bych vám rád popřál veselé alkoholické radovánky!
Stůj!
Policie! Už tě mám, ty mizero.
Běž domů.
Teď!
Moucho!
Mizíme!
Z cesty!
K zemi!
Z cesty!
- Pozor! - Z cesty!
- Uhněte! - Pozor!
- Roztoč mě! - Dobře!
Skoč!
- Moucho! - Jasně!
Rozdělíme se.
Matveji!
Díky.
Tak to ne.
Děkuji.
Měl jste velké štěstí. Nezasáhl kost.
Opatrně.
Vůbec byste se neměl fyzicky namáhat.
Prosím. To máte na bolest.
Děkuji.
Paní Jacksonová, Alice, dobrý večer.
Pane na nebi! Co se stalo?
Zranil jsem se ve službě.
Navíc jsem nechtěl přijít o setkání s Alice.
Smím vás doprovodit?
Prosím.
Na kluzišti jsem vám chtěl říct…
Kníže, váš zájem mi lichotí, ale ráda bych se věnovala jiným věcem.
Jakákoli dívka by jistě ráda…
Já vím.
Prosím?
Drahá Aliso, vím, že jste jiná. Jste moderní a inteligentní.
Žena 20. století.
Věřte, že se shodneme víc, než byste čekala.
Dobře tedy.
Jaký názor máte na vyšší vzdělání pro ženy?
Možná se tomu nechce věřit, ale…
jsem liberál.
Podporuji rovnoprávnost žen. Ve všem.
Včetně práva volit.
Ale u nás se nevolí.
Kníže, posaďte se vedle Alisy.
Nyní potřebuji pomoc dvou lidí.
Muže a ženy.
Jin a jang.
Jejich energie co nevidět spojí dva elementy.
Severino, bylo by mi ctí, kdybyste mi vybrala dva pomocníky.
Mám dojem,
že se na to výborně hodí Alisa a Arkadij.
Výtečně.
Aliso, Arkadiji, přineste si s sebou prosím svíčky.
Aliso, vy se postavte nalevo, na stranu srdce.
Arkadiji, vy prosím napravo.
A nyní se plamenem svíčky
dotknete hladiny v misce.
Ale pozor.
Především si dejte záležet, abyste se jí dotkli zároveň.
Raz!
Dva!
Tři!
Mladí lidé,
z vaší energie jsem vyčetl, že jste si souzení.
Pokud mám pravdu, ten plamen mi neublíží.
Výborně!
Vidíte, že si jsou souzení.
Aliso!
Já říkal, že má pozoruhodnou energii.
Tomuto úkazu se říká studený oheň.
Aliso.
Když smícháme…
Prosím přestaňte.
…etanol a kyselinu boritou…
Aliso, slezte dolů.
…a směs zapálíme.
Přikazuji vám to.
Nepálí to.
Není to žádná magie. Je to jen chemie.
Jistě stejně jako já víte, že plamen brzy začne pálit.
Moc se omlouvám, dámy a pánové.
Tati!
Aliso, rád bych…
- Otče. - …si promluvil…
- Nikdy nejdete dál bez zaklepání. - …o dnešku.
Co to tam schováváte? Dejte mi to.
Zdá se, že se od děkabristů nikdo nic nenaučil.
Veškeré problémy zjevně pramení z toho,
že jsme přestali mrskat děti.
Mám přinést rákosku?
- Nebo ji máte po ruce? - Ironii si nechte.
Jsou to jen knihy.
Nemáte ponětí, co v lidech dokážou roznítit!
Spalte je.
KAPITÁL
Co tu postáváš? Běž.
Dobře.
Tak šup, držím tě. Dělej, co já.
Koukej na mě. A otočka. Moťo.
Dolů se nikdy nekoukej.
Vždycky koukej před sebe.
Zkus to sám.
Tak jeď. Sám. Jo!
Pašák.
Tati, umím bruslit. Koukej!
Jsi pašák, Moťo! Nekoukej dolů.
Dívej se dopředu.
Tati?
Tati!
Peníze, co nezískáš poctivě, ti štěstí nepřinesou.
Musíš ty peníze vrátit tam, kam patří.
Slib mi to, Matveji.
Slibuju.
Rozhodla jsem se, že zítra odjedu.
Vrátím se do Anglie.
Dnes jsem vám něco viděla na očích.
Uvědomila jsem si díky tomu spoustu věcí.
Celý život jsem zasvětila něčemu…
co jsem nikdy nechtěla.
Plavala jsem po proudu řeky života a předem jsem věděla,
kam mě zavede.
Nikdy jsem nenašla odvahu, abych plavala proti proudu.
To je má poslední lekce.
Neřiďte se pravidly ostatních.
Žijte podle sebe.
Víte, co opravdu chcete?
Tak mi slibte, že půjdete za snem.
Nejtěžší rozhodnutí jsou někdy nejjednodušší.
Nech si to.
Nemůžu. Slíbil jsem to.
Kde je Hrabě?
On se vrátí.
Už si to nerozmyslíš?
Tak proč jsi vůbec přišel?
Chtěl jsem vám to říct do očí.
Přísaha otci je posvátná.
Nesmíš ji porušit.
Co to?
Stůj!
Tak zastav!
Fjodore!
Řídí ho holka.
Pohlaď mě. Ať se nám žije jako ve snu.
Hraběti se něco stalo.
Určitě jen šel za Dusjou. Ráno se ukáže.
Hrabě nikdy…
Hledala tě.
Aliso?
Odešla jsem z domu. Pojedu do Paříže. Chci na univerzitu.
Mají nejlepší chemické fakulty. Přinesla jsem ti šperky.
Můžeš si tak dovolit jízdenky a zaplatit otci léčení.
A je to.
V noci ti bude teplo.
Není útulná jako u tebe doma, ale snad se tu vyspíš.
Ano.
Jsem ráda, že jsi za mnou tehdy přišel.
A kde budeš spát ty?
Já se vyspím dole. Tohle je Alexova kajuta.
Zítra půjdeme na nádraží. Zjistíme, kdy jede příští vlak do Paříže.
Dobrou noc.
Matveji.
Něco mi pověz.
Nechtěl bys do Paříže jet se mnou?
Řekni něco francouzsky.
To první, co tě napadne.
Je t’aime.
Co to znamená?
Pánové!
Jste obklíčení!
Nemá smysl se bránit.
Vyjděte ven s rukama nad hlavou,
nebo budeme muset přistoupit k rázným opatřením.
Policajti.
Máte 30 vteřin!
Čas vypršel, pánové.
Běžte!
Hoří!
Obklíčili nás.
Jsou všude.
Je tam policie.
Něco jsme chtěli probrat.
Aliso, chtěla jste se vzdát privilegií ve prospěch prostého lidu.
Ona za nic nemůže.
Neboj. Neublíží jí. Jen nám koupí svobodu.
- Alexi, nemůžu dýchat. - Miláčku, už jdeme.
Na galantnost nemáme čas.
- Alexi! - Mizíme!
- Běžte. - A co ty?
Běžte. Vím, co dělám.
Tudy.
Ruku.
Vpřed!
Jdeme!
Stůj! Tudy.
Chyťte ji!
Pusť mě!
Pojď. Z téhle strany.
Jako z balkonu.
Pusť mě, ty parchante!
A co ty? Jak se dostaneš dolů?
Slezu hned po tobě.
Nespěchejte.
Já ti to říkal. Hlavně nezapomeň, kdo jsi.
- Alexi. - Co to je?
- Ne! - A odkud pocházíš.
Je naživu.
Jsou všichni?
Mám rukojmí!
Šlechtičnu!
Dceru ministra.
Jmenuje se Alisa.
Blafuje?
Nestřílej!
Pusť ji! Nemá s tím co do činění.
Nejdřív je pusť. Pak si promluvíme.
Rychleji, nebo nebude koho zachraňovat.
Postavte je.
Jeho taky.
Vždyť je to zrádce!
Ale je to náš zrádce. Koukej, jak ho zřezali.
A teď ty.
Potřebuju záruku, že je necháš jít.
Slovo důstojníka.
Jste volní.
Drž se provazu.
Chyťte ji.
Matveji!
Ještě mi dej, jestli se ti uleví.
- Ne! - Máme ty lupiče nechat utéct?
Pochytejte je.
Chyťte je!
Slyšíš? Bude v pořádku.
V pořádku?
Už ji nikdy neuvidím.
Mluvím o ní, ne o tobě.
Stůjte!
Budu střílet!
Na slovo důstojníka už očividně není spoleh.
Ty sis myslel, že máte šanci?
Ze staleté historie naší země bys měl vědět,
že spolu nikdy nebudete.
Milujeme se. Naše země s tím nemá co dělat.
To je nápad.
Tak běž.
Led už roztál.
Rozběhni se a skoč.
A co ty?
Kapitán odchází poslední, nebo jde ke dnu.
Uvidíme se na břehu.
Kdo je na přídi?
Mám ho.
Ne!
Vaši dceru to nesmírně mrzí.
Nevěděla, kam jít.
Už se to určitě nikdy nestane.
Nikolaji Nikolajeviči, najděte v sobě odpuštění.
Hyje!
Grigoriji Anatoljeviči, rybáři přivezli někoho s omrzlinami.
Položte ho.
Ten mladík ležel u vody.
Vypadal, že je naživu.
Předtím.
Ohřejte vodu.
Během úspěšného zátahu jsme dopadli nebezpečnou bandu kapsářů,
kteří působili v kanálech a na kluzištích.
Vedl je recidivista Alexej Tarasov, přezdívaný Alex.
Při zátahu jsme zkonfiskovali cennosti.
Domnívám se, že jsme našli hodinky velkoknížete,
které ukradli na Imperiálním kluzišti.
Aliso.
Blahopřeji.
Arkadij mě požádal o vaši ruku.
A já jeho nabídku přijal.
Fjodore, šampaňské!
Hurá!
Kněžna.
Krása.
Moc vám to přejeme.
Zásnuby oznámíme dnes večer na novoročním plese.
Dobře?
Blahopřeji.
Má štěstí!
Vždycky koukej před sebe. Dobře?
Zkus to sám.
Nekoukej dolů.
Dívej se dopředu.
Vstal jsi z mrtvých.
Tady.
Matveji.
Přivezli nám sem tvého otce. Opatruj se.
Chviličku. Grigoriji Anatoljeviči!
Moc vám děkuju.
Nikolaj Nikolajevič na vás čeká v lokomobilu.
Hrabě von Schlessenburg-Vjazemský s chotí.
Nikolaji Nikolajeviči!
Vítejte na našem skromném maškarním plese.
Severino Genrichovno, je mi ctí.
Mám pro vás při této příležitosti menší překvapení.
Moje hodinky!
Vy jste je našel.
O vaší snaze rozhodně uslyší můj královský synovec.
Děkuji, ale uznání si zaslouží pouze kníže Arkadij Trubeckoj.
Já si ho pamatuji.
Bruslí!
V rodině se traduje,
že je to jediná cennost,
kterou si Marie Antoinetta odnesla z Versailles,
když tam vtrhli rolníci s červenými čapkami.
Víte, kam si je schovala?
Kam?
Před dámami se to nesluší.
- Prosím. - Děkujeme, Vaše Jasnosti.
Kníže Olsufjev s chotí.
Co to bylo?
Honem je posbírejte. Co okouníš?
Víte, co to stojí?
Je to exotické ovoce!
- Tady máš. - Díky.
Nejsem váš nepřítel.
Časem mě lépe poznáte a pak…
Promiňte, kníže. Omluvte mě na chvilku.
Doprovodím vás.
- Kníže! - To nesmím jít sama?
Kníže! Neutečte mi!
- Ovšem. - Kníže! Prosím.
Panáčku, dej nám trochu.
Aliso.
Mám dvě jízdenky.
Pořád můžeme do Paříže.
Co to děláš?
Obtěžuje vás?
Zpátky do práce. Honem.
Při této památné příležitosti, v předvečer nového století,
se s vámi chci podělit o radostnou novinu.
Alisa se zasnoubila s knížetem Arkadijem Trubeckým!
- Hurá! - Kníže, kde je Alisa?
- Najdu ji. - Přátelé, zbývá přesně minuta.
Odpočítáme to spolu. Šedesát!
Padesát devět!
Padesát osm!
Padesát sedm!
Padesát šest!
Padesát pět!
Padesát čtyři!
Stála tamhle.
Padesát dva!
Padesát jedna!
Z PETROHRADU DO PAŘÍŽE
Honem!
Čtyři!
Tři!
Dva!
Jedna!
Hurá!
Rychle.
- Vážení cestující… - Stihneme to.
- …expresu do Paříže… - Tudy!
…prosím nastupujte do vozu.
Stihneme to.
Z cesty!
Koně sem nesmí!
Stůjte!
Kníže Trubeckoj, čtvrtá divize.
Rusové…
V Petrohradu se pomátli.
Bon voyage.
Jízdenku, prosím. Děkuji. Výborně.
- A vy? - Jsou tam dvě.
- Je tam jen jedna. - Cože?
To nechápu. Měl jsem dvě.
Pusťte nás. Zaplatíme vám.
Jistě, ale na přepážce. Máte ještě pět minut.
Půjdu s tebou.
Hned budu zpátky.
Jsi unavená. Nastup si.
- Běž si sednout. - Nastoupíte si?
- Děkuji. - Prosím.
Vy do Paříže jedete bez zavazadel?
Ano.
Neboj. Hned přijdu.
Tudy, prosím.
- Díky. - Když nepřijdu, nepouštějte ji ven.
Prosím.
Nastupte si.
- Matveji! - Kam to jdete?
Neblázněte. Vlak už vyjíždí.
Matveji!
Vaše Vznešenosti.
Matveji!
Prosím!
Vaše Vznešenosti!
Nekrvácíš.
- Co to… - Tady je druhá jízdenka.
Počkat. Jste v pořádku?
Jo.
Co s vámi? Běžte si do kupé.
Jsou kouzelné.
O ČTYŘI ROKY POZDĚJI
- Dmitriji Ivanoviči! - Ano?
Pokud vím, už několik let vedete soukromou korespondenci s mou dcerou.
Vzhledem k tomu, že o ní víte,
bych neřekl, že je soukromá.
- Nic jste mi o tom neřekl. - Posaďte se.
Dmitriji Ivanoviči, jako odborník v oboru chemie…
Co víte o jejím pobytu na univerzitě?
Slyšíte? Jako odborník. To je úsměvné.
Jako odborník vám musím říct,
že za tu dobu dosáhla mimořádných výsledků.
Navíc jsem přesvědčen, že příští rok získá vysokoškolský diplom
a že bude první studentka, která toho úspěchu dosáhne.
Ano.
A svět vědy ji přivítá s otevřenou náručí.
Otevřou se jí dveře do nejlepších evropských univerzit.
A…
A co ruské univerzity?
Nikolaji Nikolajeviči,
dle stanov ženy na univerzitě vyučovat nesmí.
- Není to Písmo svaté. Můžeme je upravit. - Ano.
Že?
Co to tu máte?
Smícháme potřebné množství kyseliny borité a etanolu
a přidáme kyselinu sírovou, která při zahřátí působí jako katalyzátor.
Díky parám triethylboritanu plamen hoří modře a nepálí.
Jen se podívejte.
Nádhera, že?
Tento experiment mám moc ráda.
Pojí se s ním jedna anekdota.
- Aliso. - Ano?
- Povězte nám ji. - Prosím! Zní zajímavě.
Slibuji, že vám ji povyprávím někdy příště.
Teď se podíváme,
jak se ta reakce dá vyjádřit jazykem chemie.
Etanol smícháme s kyselinou boritou a kyselinou sírovou…
Její přednášky jsou nesmírně oblíbené.
Díky triethylboritanu plamen hoří modře a…
A nepálí.
- Ale opatrně, dobře? - Samozřejmě.
Jdeme.
Dobře. Nekoukej dolů. Dívej se před sebe.
Pašák.
Jde ti to skvěle. A teď to zkus sám.
Koukej, jak už to umí.
Je po tátovi.
- Peťo, hele. - Koukej na tátu.
Běž.
Šikula.
Překlad titulků: Hana Mišove