PŮVODNÍ FILM NETFLIX
Tohle jsem já.
Chlap jako každý jiný.
Ale jednou věcí se odlišuju.
Mám moc velké srdce.
Běžné srdce je 12 centimetrů dlouhé a 9 centimetrů široké.
I to moje,
ale trpí vzácnou anomálií.
Moje srdce je schopné dát mnohem víc lásky
než srdce jiných lidí.
V té sanitce, co jste právě viděli, je Paula.
Moje první láska.
- Spadl z prolézačky? - Ano.
Vaši už jedou do nemocnice.
Dali jsme se dohromady na výletě na střední.
- Neber to. Pozor, to je alkohol. Ne! - Je to alkohol!
Paula je pro mě vším.
Vnáší mi do života štěstí a já jí taky.
Jsme dokonalý pár.
Tohle jsem zase já.
Šéf traumatologie Městské nemocnice v Mar del Plata,
kde dělám od pondělí do čtvrtka.
Dnes je čtvrtek.
- Haló? - Doufám, že už jedeš.
Nezačínej. Odjíždím za deset minut.
- Přijeď včas. Máme hosty. - Koho jsi pozvala?
Chtěla jsem větší oslavu, ale bude to komorní.
- Jen máma, brácha, jako obvykle. - Klid.
Můj muž je Fernando Ferro. Dělá tu. Moje oči!
Posloucháš mě, Fere?
Poslouchám. Nezlob se. Za deset minut odjedu.
- Přijeď včas! - Jo, pusu.
Jestli oslepnu, zabiju se.
Skočím do moře a utopím se!
Pipi, neoslepneš. Přestaň vyvádět!
Slyšel jsi oftalmologa.
A tys ho slyšela?
S antibiotiky se uzdravíš.
A navíc odjíždíš. Uvidíme se až v neděli.
Musím tam jet. Mám naplánovanou operaci!
Musím tam být, Pipi.
Co budeš operovat?
Kyčelní kloub!
V tomto domě bydlím s Paulou a našimi dcerami.
Sto sedmdesát metrů čtverečních.
Letos splatíme hypotéku, kterou jsme si vzali v roce 2000
za vlády De la Rúy.
Ano, ale…
„Když se oko před alkoholem rychle nezavře,
můžete oslepnout. Oko se vysuší.“
To bych se zabila, Fere!
Pipito, nečti mámě takové blbosti.
Nalij jí čaj.
Pipi, lásko, budeš v pořádku. Je to jen pár dní.
- Panebože… - To je Maru. Otevři.
Jedu. Zavolám z Buenos Aires.
Jen klid, Pipi.
Jak je jí? Co se stalo?
- Zůstaň s ní. - Ano.
- Fere! - Brzy se vrátím.
- Volej častěji! - Nech ten mobil.
- Co je? - Maru!
Musíš říct, že mě políbíš!
Miluju vás, holky!
- Zavolej mi! - Co se ti stalo?
Příštího 20. září to bude devět let, co takhle jezdím každý čtvrtek.
420 kilometrů do Buenos Aires.
Většinou jedu dřív,
ale dnešní Paulina nehoda mě zdržela.
Dám ti pusu a nakrájíme spolu dort.
Jedu za tebou, co nejrychleji to jde.
Jsem za volantem. Miluju tě. Pusu.
Je čas na změnu.
Příštího 16. října to bude devět let, co to dělám systematicky.
Je to poměrně jednoduchý proces, ale vyžaduje mou plnou pozornost.
Každý čtvrtek odpoledne se mi mění život,
než přijedu do Buenos Aires.
Říkám mámě, aby pila sklenku denně…
- Jsem tu! - Jen jednu? Kecáš.
- Je tady! Já věděla, že to stihne! - No jasně!
Je doma!
Hele, Fere, ty nemáš hodinky?
Veru jsem poznal před deseti lety.
Je taky lékařka.
Nejdřív jsme byli kolegové, pak kamarádi,
až jsme si jednou uvědomili,
že můžeme být víc než to.
Vera je pro mě vším.
Vnáší mi do života štěstí a já jí taky.
Jsme dokonalý pár.
Ty mě znáš. Miluju červenou.
Je to skvělý dárek, Fere.
Fakt skvělý.
Počkej. Teď!
Hodně štěstí, zdraví.
Mami!
Hodně štěstí, zdraví.
Do toho, sestřičko!
Jsi úžasná!
Když mi Vera vstoupila do života, pochopil jsem, jak moje srdce funguje.
Poprvé jsem si totiž připadal úplný.
Miluju je šíleně
a měl jsem lásku dvou krásných žen.
Budeš v pořádku, Pipi. Slyšela jsi doktora.
- Ani jsme si nezatančili. - Tak příště.
Já na tvém místě bych fňukal,
ale ty jsi silnější než já.
Zlato, zítra ti zavolám. Miluju tě.
Dej pusu holkám.
Ahoj.
To byl večer!
- Jsi namazaná. - Ne.
Jsi trochu namazaná, ne?
- Ne. - Tak co je?
Chci zase sfouknout svíčku.
PÁTEK
Odcházím, zlato.
Dobře.
Prosím tě, řekni Silvii, ať mi odloží první pacienty.
- Ano. - Přijedu později.
Proč? Co je?
Chci vzít Moncha k bráchovi.
Pořád kulhá.
Ale s nohou nic nemá. Asi je to prostata.
Jak tě to napadlo? Moncho je ještě mladý.
Tak mladý zase není. Je mu sedm.
Navíc je panic. Prostatu musí mít…
Je oteklá, ale žádné nádory nevidím.
Prozatím.
Co navrhuješ?
Preventivní zákrok.
Tak dobře.
V roce 2010 jsme potřebovali vylepšit rodinné finance.
Díky kontaktu od kolegy
mám víkendové směny v této nemocnici.
Jezdit z Mar del Plata je otrava, ale vyplatí se to.
Plat je výborný.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Jak s tou Jime? Nechápu to.
Oba se snažíme najít střední cestu, aby to fungovalo.
Tuhle se mě zeptala: „Šel bys se mnou na terapii?“
K psycholožce.
Šikanovaly mě 50 minut…
Velká chyba. Nikdy nechoď na terapii.
Nikdy. To je tabu.
Chtěl jsem to napravit a povídám:
„Lásko, nejsem chlap, jakého hledáš.
A?
Pak ta psycholožka, taková drobná ženská,
přijde blíž… Myslel jsem, že mi dá hlavičku. Stál jsem
a ona povídá: „Srabe!“
Co je to za terapii?
Platíme 2 400 pesos za sezení, bez náhrady.
To jsem ještě neslyšel.
- Ahoj! - Tak co? Byla to ta prostata?
Veliká jako pomeranč. Chudáček.
- Je to nádor? - Ještě ne.
Ale Nacho navrhl zákrok, tak jsme ho udělali.
Jak to myslíš?
Vykastrovali jste ho?
Ale Fere,
je to pro jeho dobro.
Jinak za pár let umře.
Chudák Moncho.
Zajedeme pak na nákup? Doma není co jíst.
Ano, jistě.
Už musím jít. Pacienti čekají.
Chudák Moncho.
Nikdy v životě si nevrznul.
Chudáček.
Kastrovaný panic.
Loni jsme nic nepodnikli.
Mezi máminou operací a kongresem v Cancúnu nic.
Nikde jsme nebyli. Jen tys měl pár dnů u moře.
Celou dobu jsem byl zalezlý v hotelu a makal.
Nelži mi. Vrátil ses opálený.
Tak co máš v plánu?
- Thajsko. - Ne!
- Co? - To je moc daleko.
- Něco blíž. - Je to jiná kultura.
A nádherné pláže.
Lucre tam byla loni, ukazovala mi úžasné fotky.
Uvidíme.
Ne, to neříkej. To říkáme vždycky,
- a pak nikam nejedeme. - Miami!
- Ne, už ne! - Mám rád slunce.
Ne, zasloužíme si lepší dovolenou.
No jo, uvidíme.
- Nešpul pusu. - No tak, prosím.
Dobře, uvidíme.
- Co mám vzít? - Pití a věci do ledničky.
- Já koupím zbytek. - Čokoládu a plněné sušenky, jo?
- Co je? Čemu se smějete? - Ničemu.
Ničemu. Koukaly jsme se na video, jak tě v Cancúnu žahla medúza.
- Pamatuješ? - Na krku.
Ta pitomá medúza mi zničila dovolenou.
A teď jsem slepá.
To je můj.
Dej mi ho. To musí být táta.
- To musí být táta! - Uklidni se, mami!
- Tady je. - Dej mi ho.
- Ne. - Dělej.
- Ahoj. - Musíš to vzít.
- Haló. - Zvedni to!
- Pomoz mi. Nevidím! - Tak. A je to.
Ahoj!
Jak se máš, Pipi?
Nic se nezměnilo. Nevím.
Asi je to horší. Obě holky tu pořád trčí.
Jsou tam obě?
Sofi nešla na trénink?
Ne, využila mojí situace a nešla.
Maru je tu taky.
Ahoj!
Doplňovačka zboží Jessica ať přijde na úsek mléka.
Kde jsi? V supermarketu?
Musím si nakoupit. V bytě nic není.
Kup si zdravé jídlo. Nic mraženého.
Dobře. Zavolám ti později.
Počkej.
Máš tuňáka?
S tou slepotou jsem nejistá.
Můžeš se v neděli vrátit dřív?
- Kdo je to? - Gonza.
Budu tam, neboj.
Pusu.
- Posíláš Gonzalovi pusu? - Co?
Řekl jsi Gonzovi „pusu“.
Neřekl.
Řekl jsi „pusu“.
Žárlíš na Gonzu?
Máš víno?
Mířil jsem pro něj.
- Ahoj, Pipi! - Fere, to je dobře…
Ne, stůj!
Tvůj hrdina je doma, lásko.
To je od vás ošklivé!
- Proč? Co udělaly? - Nic.
Nemyslíš, že je nezodpovědné
jet s těmi dětmi do Buenos Aires, když jsi slepá, mami?
Plánuju ten výlet už šest měsíců!
Mám svolení všech rodičů.
Vezmu děti do Buenos Aires. Navíc Guada jede se mnou.
A doktor říkal, že do úterý budu zdravá!
- Sundám si to! - Ne!
Nedělej to.
Sundáš si to zítra. Nesmějte se. Nebuďte zlé.
- Už toho mám dost! - To nic. Podej ubrousek.
Neplač. Vyfoťte mě s maminkou.
- Ne, takhle ne! - Úsměv. Podívej se na mě.
Tati, to je nechutný!
Hvězda nejblíže ke Slunci
je Proxima Centauri,
hvězda v systému Alfa Centauri.
Pospěš, Mateo! Jdeme.
Rozlučte se s robotem! Ahoj, robote!
Miliony kilometrů od nás je Alfa Centauri nejjasnější hvězda
v souhvězdí Kentaura,
- které je u souhvězdí Jižního kříže. - Slečno!
Otevři oko, Pipi.
To je ono.
Co? Nic to nebylo. Nevyváděj.
- Teď jsem si vzpomněla. - Na co?
- V planetáriu jsem viděla chlapa jako ty. - Jako já?
Fešáka jako já?
Ano.
Mají tam obrazovky s fotkami návštěvníků.
A chlap ve skafandru vypadal jako ty.
Byl tam s dítětem.
Možná mi nesloužily bolavé oči…
ale šokovalo mě to.
Byl úplně jako ty.
Tak mám v planetáriu dvojníka. Prý ho má každý.
Taky máš dvojnici,
ne tak krásnou jako ty, ale jistě někde existuje.
Koukneme na tři poslední díly?
Ne, dívej se sám. Nemůžu pořádně zaostřit.
- Ne. - Tak dobře.
Někdy jindy.
Dojdu pro…
- čokoládu. - V pátek máme výročí.
Ano, já…
Koupil jsem ti dárek. Ty mně?
- Ty lžeš! - Nelžu.
Kolik let to bude?
- Devatenáct. - Já myslel, žes zapomněla.
Nebudeš doma, Fernando,
ani příští rok. Bude to v sobotu.
Byl jsem doma loni. Byl čtvrtek. Pamatuješ?
Byla to hrůza. Rychlý oběd u špitálu
a honem Buenos Aires. Nechutnalo mi.
Myslíš, že mě baví pendlovat mezi Mar del Plata a Buenos Aires?
Musím pracovat. Jdu pro čokoládu.
Ale já takhle trávit výročí nechci. Je to hrůza.
Nelíbí se mi to.
Tak to dvacáté výročí oslavíme dopředu, co říkáš?
Kde jsou holky?
Děj se vůle Páně.
Ne, Fere, nedělej pejska. Nemůžu tomu odolat. Přestaň!
Buď zticha!
ČTVRTEK
OBJEVTE VESMÍR, JAK NÁM HO ODHALUJE VĚDA
ZE ZEMĚ DO VESMÍRU
- Zdravím. - Dobrý den.
Chci mluvit s ředitelem, prosím.
- Oč jde? - Jde o práva na fotku.
Této tváře.
Nikdo si ještě nestěžoval.
Lidi rádi vidí svou fotku.
Já to rád nemám.
Nechci být na tom videu. Rozumíte?
Máme vám za to video zaplatit?
Ne. Vy jste mě neposlouchal?
Nedám si kvůli vám zničit život.
Je to delikátní věc. Odstraňte mě z toho videa, prosím.
To nerozhoduju.
- A kdo? - Šéf.
- Kde je? - Pryč.
- Chci číslo. - Ne.
Poslyšte, vy mě neznáte.
Jestli na tom videu budu i zítra,
vypálím tenhle létající talíř i se všemi Marťany uvnitř.
Rozumíme si?
Vypni už ten tablet.
Dost, Gasti.
- Gastóne! - Jdu vyvenčit Moncha. Hned jsme zpátky.
Dobře. Vypni to, synku. Už to stačilo.
Už to znáš, Monchito.
Buď zticha. Úplně zticha.
Všechno nejlepší k výročí té nejkrásnější holce na této planetě.
Usnula jsem na gauči. To je milé překvapení.
Bylo by hezké oslavit tolik let společně.
V neděli půjdeme na večeři, kam budeš chtít. Až přijdeme domů…
pěkně to v posteli rozbalíme.
Už jdeš spát?
Je půlnoc. Jsem unavený.
Kolik je v Mar del Plata?
Troubo! Taky půlnoc!
Víš, že tě pořád miluju, že?
Vždycky tě budu milovat, Pipi.
Víš to, viď?
- Co holky? - Jsou nesnesitelné. Mají se dobře.
Tak pojďme spát. Už se mi zavírají oči.
Překvapení se mi líbilo.
Miluju tě.
Já tebe taky.
Příště se zeptejte, než použijete fotku bez svolení.
Děkuju. Nashledanou.
Blbečku.
Vstupte!
Odcházím, zlato.
Půjdeme pak do kina?
Jo. Počkat, a co Gasti?
Nancy.
Nancy ne. Je drahá, vždycky přijde pozdě…
- Jí jediné věřím, Fere. - Nemám ji rád.
Tak jdeme. Ale na něco lehčího.
- Na komedii nebo akčňák. Žádné drama. - Jo.
Prý dávají dobrou komedii.
Jak se to jmenuje?
Promiňte. Kde najdu doktora Fernanda Ferra?
Traumatologie, druhá chodba vlevo.
Dobře, sejdeme se tam. Ještě jdu za mámou.
Víš, že spadla na eskalátoru?
- Ne. Kdy? - Vždyť víš.
Je zraněná? Mrtvá?
- Řekla bych ti, kdyby umřela. - Je zraněná?
Dej na ni pozor.
Nenechá-li whisky, může se stát kdovíco.
- Je to vážné. - Pusinku.
Máš tu rtěnku… A je to.
- Ahoj! - Pa, zlato.
Vstupte!
Překvapení!
Ahoj, Paulo!
Jsi v pořádku, Fernando?
Chtěl jsem…
kýchnout, ale…
- Ahoj… - Ahoj…
Co tady děláš?
Promiň, nechala jsem tu telefon.
- Moc se omlouvám. - To nic.
- Promiň. - Jo.
Promiň.
Co na mě tak koukáš?
Mám pokoj v luxusním hotelu Puerto Madero
a stůl pro dva
v krásné restauraci naproti hotelu.
Nechtěla jsem být na výročí zase sama.
Co je? Bojíš se, že to je drahé?
Měli akci!
Po tolika letech obětí si zasloužíme romantickou noc.
- Ale… - Co se to děje?
Jsem tak šťastný.
Zaskočila jsi mě. Tolik let jsi tu nebyla.
Teď tu jsi a já jsem bez sebe nadšením.
Jestli nechceš, tak to zruším!
Jsem šťastný.
Ach, Fernando!
- Co? - Já nevím. Myslela jsem, že ne…
Málem jsem se rozplakala.
V kolik máš padla?
V kolik hodin skončíš s pacienty?
- S jakými pacienty? S mými pacienty? - Ano.
Nevím. Mám jich…
čtyři, pět, šest, sedm, osm. Nevím.
- Tak za dvě, tři hodiny. - Dobře.
Půjdu do hotelu, dám si vířivku a připravím se pro tebe.
Večeři máme objednanou na půl desátou.
Pošlu ti adresu.
Je to hned za mostem, jasné?
Jsem ráda, že máme nějakou změnu.
Jsem vážně šťastný, že jsi tady.
Ahoj.
To je ale chlap.
Dr. Ferro se stará o pacientky i mimo nemocnici.
Za těch deset let jsi jistě ututlal víc případů.
Víš, co máš dělat?
- Ano. - Zavolej mi ve 21:10.
- Třikrát. - To nechápu. Proč?
- První dva hovory nevezmu. - Kruci…
Tou dobou film poběží půl hodiny.
Zavolej a řekni: „Prosím, je to naléhavé.“
„Doktore, potřebujeme vás tu.“
Uklidni se a řekni to přirozeněji.
Řeknu Veře, že je to naléhavé, a půjdu.
- Rozumíš? - Ano.
Ale je to složité. Zavolat ve čtvrt na deset, tři hovory…
- Chce to líp plánovat. - Nemám čas!
Promiň. Nesmím to podělat.
- Co? Neslyším. - Přijela z Mar del Plata.
- Z Mar del Plata? - Nečekal jsem to.
To ji máš v mobilu jako „Štístko“?
- Nechápu. - Povídej.
Ta pacientka tě musí milovat, když jede až sem.
Ve 21:10.
Třikrát zavoláš.
NEMOCNICE
Nic nezůstane stejné, Marcelo. Nic.
Tvůj mobil…
- Fere… - Co?
Tvůj telefon.
Jsem ortodontistka.
Zvoní ti mobil.
- Tak ať. - Zvedni ho.
- Nechci. - Máš rád hry?
Hračky…
Hru na paní a sluhu.
NEMOCNICE
Vážně? Já ne…
- Zvedni to. - Jo.
Nepřestanou, dokud to nevezmeš.
- Nechci. - Zvedni to. Je to naléhavé.
Nikdy nedají pokoj!
Zvedni to.
Haló?
Počkej, já jen blbnu…
Jsem v kině. Nemůžu mluvit. Co je?
Mám jít hned?
Dobře.
Budu tam za 15 minut.
Co se stalo?
Naléhavý případ.
Co?
Zlomená klíční kost. Pětaosmdesátiletá žena.
Dobře, jdeme.
Jdeme.
Tak jdeme.
- Promiňte. - Pardon.
Počkej. Promiňte.
Nemá smysl, abys šla se mnou. Mám práci.
Klidně s tebou pojedu.
Jak chceš.
Dobře, zůstanu. Film mě baví.
Za tři hodiny budu doma.
- Jo. - Čekej.
- Mrzí mě to. - Já vím.
Promiňte. Pardon.
- Chlape! - Opatrně.
Debile!
Kde to jsem?
Co se stalo?
- Klid. - Kdo mě srazil?
- Co? - Klid. Praštil jste se do hlavy.
- Nehoda. Kamion… - Jsem v pořádku?
- Budete v pořádku, klid. - Jak se jmenujete?
Silvia, ale na jmenovce to mám špatně.
Klid.
Moje telefony.
Moje telefony!
Nehýbejte se!
Nebo vás připoutám!
Jen to ne. Jsem lékař, jel jsem k případu.
- Chci mobil. - Hlavně klid.
Přijedou pro vás na vyšetření, ležte klidně.
Volali jsme vaší ženě. Už jede.
Které ženě, Silvito?
Které ženě?
Silvito, které ženě?
Silvito!
- Vero! - Fere!
- To je hrůza! - Drahoušku!
Měl jsem štěstí.
- Ukaž. - Kamion na červenou.
- Hrůza. - Není mi něco?
Koukni sem. Sleduj mou ruku.
- Mám jizvu? Kolik je? - Je to dobré.
- Co? - Hodin?
Bude jedenáct.
Cože?
- Lež, praštil ses do hlavy. - Mám naléhavý případ.
- Praštil ses! - Pusť mě.
- Nemůžeš vstát. Klid. - Můžu.
Už jsem volala Gonzalovi.
Udělá tu operaci, je to zařízené.
- Gonzalo… - Uklidni se.
Ale vedení nemocnice mě štve.
Nechápu to. Volala jsem ti, když film skončil,
a někdo… zvedla to sestra, jinak bych to nezjistila.
- Nevolali ti? - Ne!
Je to šílené.
Polož hlavu.
Vezmeme vás na magnetickou rezonanci.
Tady máte mobily.
Nemůžeš tam jít s telefonem.
Ten není jeho.
Není můj.
- Polož hlavu. - Ano.
Fere! To je můj manžel. Počkejte.
To je můj manžel!
Fere, co se ti stalo?
To nic. Jsem v pořádku. Pohodička.
Mluv potichu.
- Ale proč? - Jsme v nemocnici. Lidi se bojí.
Nemluv. Nedívej se. Neposlouchej. Nic nedělej.
- Jdi do hotelu. - Má záchvat?
Má záchvat!
Žádný záchvat. Jen běžné vyšetření.
Hned se vrať do hotelu.
Za hodinu tam budu, lásko.
Budete tu tak tři hodiny.
Jste blázen?
Jak to s ním mluvíš?
Proč to říkal?
- Kdo jste? - Ošetřovatel. Sanitář.
Jeden, nebo druhý?
- Sanitář. - Tak to řeknu, ne?
Já jsem chirurg a půjdu za hodinu, jak jsem řekl!
Fere, uklidni se, prosím. Zůstanu tady. Dělej, co musíš.
- Neposlouchej. Nemluv. Nedívej se! - Jeď, lásko.
Pospěšte si, prosím.
Pospěšte si.
Zdravím, chci se zeptat.
Přijali jste Fernanda Ferra. Možná tu bude muset zůstat.
Nevíte, v kterém pokoji bude?
- Fernando Ferro? - Ano.
Pokoj 505.
Pokoj 505, díky.
Zdravím.
Ahoj.
Hledáte Fernanda? Jsem Gonzalo. Gonza.
Gonza!
Já jsem Paula. Ahoj!
- Ach, Paulo! - Ahoj, Gonzo!
To je ale seznámení!
Moc ráda tě poznávám.
- V neděli o tobě mluvíme. - Vážně?
Když se Fernando vrátí domů, hodně o tobě vypráví.
Dcerám už to leze krkem.
- Dcerám? - Ano.
- Prý máš těžké období? - Ano.
Rozešli jste se?
- Rozvádíme se. - To mě mrzí.
Ale moc ráda tě konečně poznávám!
- Počkáme v jeho pokoji? - Půjde domů.
- Pokoj mu nedají. - Dají.
- Pokoj 505. - To tě jen odbyla.
- Gonzo! - Sedneme si tady?
To je milé. Jsi pro Fera jako bratr.
Josefina je strašná. Chce být modelka.
Ty dvě byly nerozlučné.
Teď se jenom hádají.
Každá je úplně jiná.
Jsou Fernandovy?
Koho jiného?
Dnes máme 19. výročí svatby.
- Páni. - Jo, páni.
Přijela jsem z Mar del Plata, abych ho překvapila, ale…
To je škoda. Je to hrozné.
Chudák Fernando.
- Chudák. - Ano.
- Tady je. - Ano, ale počkej.
Napřed ho musí uložit. To je předpis.
Poslouchej a pochopíš.
Aha, dobře.
Promiňte.
Bude tu na pozorování…
Kdo je ta žena?
Lékařka. Doktorka Seligmannová.
- Je neuroložka. - Neuroložka?
Dobře, že ho uvidí neurolog.
- Kvůli té hlavě. - Jo.
Podle doktorů jsem v pořádku, takže…
Jeď domů a vyzvedni mě zítra
- mezi osmou a devátou. - Ano?
Gonza je venku. Mám mu říct, ať zůstane přes noc?
Nikoho tu nechci.
Chci klid. Jeď za Gastim. Je s Nancy.
To je nejdražší chůva na světě. A díky.
Můžu tu zůstat.
- Zůstanu. - Nemusíš.
Doktor mi dal prášky…
už zabírají.
- Dobře. Odpočiň si. - Budu spát. Běž domů.
- Byl to stres. - Já vím, drahoušku.
- Tak dobře. - Tak už běž.
- Odpočívej. - Ano.
- Nancy volá už posté. - Vezmi to.
- Tady máš mobil. - Běž.
- Pokoj 505. Tak vidíš. - Vážně?
- Je to tenhle? - Odcházím!
Nevím…
Tak čtvrt hodiny. Co nejdřív, Nancy.
- Prosím… - Jo.
- Je zdravý. - Jo.
Byla to jen rána, žádné následky,
ale je tu do zítřka. Letím, než odejde chůva.
- Doktorko! - Nic mu není.
Drahoušku, to je den!
Bál jsem se!
Měl jsi štěstí.
Za hodinu mě propustí a odejdeme.
Ne. Doktorka Seligmannová říkala, že tu musíš zůstat…
- Ta o tom ví prd! - Fernando, já tě nepoznávám.
- Jak to mluvíš? - Promiň.
Znám doktora Poidomaniho. Je tu primář.
Prý můžu odjet za hodinu.
Myslím, že by bylo lepší, kdybys zůstal přes noc. Poranění hlavy jsou nebezpečná.
- Ne… - Jsem traumatolog.
Víš o tom víc než já?
- No tak, Pipi. - Dobře.
Chceš něco sníst?
- Nebo kafe? - Jsem trochu unavený.
Přines mi třeba těstoviny.
- Těstoviny? - Potřebuju cukr.
- Nebo čokoládu. - Tak jo.
Chybí mi to hlavní!
Můj mobil.
Ano. Požádám o něj.
Mockrát děkuju…
- za to všechno. - Nemáš zač.
Opatrně!
Zbláznil ses?
Tvrdil jsi, že je jen milenka. Je to tvoje žena.
Ano.
Co? Máš dvě rodiny?
- Jo. - Kdo jsi? Saddám Husajn?
Máš osm manželek? Jsi arabský šejk?
Co to říkáš? Nic nevíš.
Polygamie je běžnější, než myslíš.
Praktikuje se v mnoha částech světa.
Afghánistán, Alžír, Barma…
Kamerun, Katar, Kongo, Indie, Indonésie, Írán, Irák,
Jordánsko, Libanon, Maroko.
Jsi v Argentině, idiote!
Počkej… Takže náklaďák odbočil…
- Neviděl jsem ho. Náraz a smyk. - Na.
Plněná sušenka a tvůj mobil.
Nechtěla mi ho dát!
- Co? - Že to prý není tvůj mobil.
- Co? - Po nárazu do hlavy
můžeš být zmatený. Odmítla.
Povídám: „Má tam samolepku Bocy. Dejte mi ho.“
Tak mi ho dala.
Kráva. Jako kdybych nebyla tvoje žena. Vytočila mě.
- Mám ti to rozbalit? - Prosím.
- Fere. - Nechci mluvit.
Nevykládej si to zle, ale teď nemůžu.
- Ale jsi v pořádku? - Ano, ale pořád jsem v šoku.
- Dobře. - Pořád mám před sebou to auto.
V bytě si odpočineš.
- Tady. - Díky, Pipi.
Takhle se nemůžeme ani líbat.
Šťastné výročí, miláčku.
Šťastné výročí. Zkazil jsem ti večer, ale vypadáš nádherně, Pipi.
Kdyby se ti něco stalo, umřu.
Ale…
Neplač. Nic se mi nestane. Jsem v pořádku.
Poslyš, Fernando, musím odejít v půl sedmé.
Nemůžu nechat holky samotné.
Pojeď se mnou, byla bych klidnější.
Nemůžu.
Proč ne? Nemusíš pracovat.
Musím prohlédnout tu ženu s klíční kostí.
Jakou ženu?
Jak jsem ti říkal.
Ne, neříkal.
- Ano, říkal jsem… - Ne.
Matka jedné mé známé.
Otočila se a zlomila si klíční kost. Je jí 92 let.
Chtěla, abych ji viděl. Nešlo odmítnout.
Prosím, Fernando. Byla bych klidnější,
- kdybys jel se mnou. - Nic mi není,
ty si odpočiň, vstaň o půl sedmé…
a vrať se domů.
Provoz ve špičce je šílený.
- Já vím. - Neboj se.
Miluju tě.
A já tebe.
Všiml sis, že nemáš snubák?
Cože?
Ukradli ti prsten.
To nejspíš sestry. Zatraceně!
NEDĚLE
Jak je, kámo? V pohodě?
Co ti to provedli s autem?
- Jo. - Chceš ho umejt i tak?
Ne, vždyť to vidíš. Nech ho být.
Nemáš drobný? Za snahu.
Ty máš drzost. No dobře.
- Tady máš. - Díky! Měj se.
Ne!
- Co je? - Nabořil jsi auto!
To je pro tebe důležité?
A já nic? Mohl jsem umřít!
Bude to moc drahý.
Vezmi to. Bolí mě krk a tělo.
Pomoz mu!
Jsi v pořádku?
Ano, jsem.
Bože, podívej na to auto.
Oprava bude stát balík.
- Divný? - Divný.
Dobře, ale jak divný?
Já nevím. Je divný,
nervózní, naštvaný, nevrlý.
Uráží lidi.
Víš, že Fernando je rozumný člověk.
Ale po té nehodě chtěl dál pracovat.
Nechtěl se vrátit domů.
Navíc mu ukradli prsten.
Jaký prsten?
- Snubní prsten? - Ano.
Nic jiného nevzali?
- Ne. - Peněženku, mobil?
- Ne. - Páni, Pau…
Co jako?
Já nevím. Co když má v Buenos Aires ženskou?
Co to říkáš, Maru?
No, je to běžnější, než si myslíš.
- Běžnější? - Přesně tak.
Kolik dní v týdnu je tam sám? Měl spoustu příležitostí.
Nebo se pletu? Kolik let takhle pendluje?
Devět.
- Zeptej se ho, ať víš. - Co mu mám říct?
Řekneš: „Fernando, máš v Buenos Aires ženskou?“
- A? - Bude lhát,
protože všichni lžou. Ale budeš mít jistotu.
To poznáš, že chlap lže.
ČTVRTEK
Vyzvedl jsem Gastiho a hodil auto do opravny.
Všechno je v pořádku.
Miluju tě, zavolám pak.
Pusu.
Jak se máš? Dáš si kafe?
Dobře.
Co se děje?
Musím se odstěhovat.
Jime mluvila s cvokařkou a podle ní si máme dát pauzu.
Neříkal jsem ti to? Nikdy k ní nechoď. Prohraješ.
Pořád na to myslím.
Jen klid. Třeba to není napořád.
Pořád myslím na tebe.
- Mám hlavu jako balón! - Mlč.
Nemůžu to pochopit. Nespím kvůli tomu.
Jak můžeš mít dvě rodiny?
- Chceš bydlet u mě v bytě? - Ty tu máš byt?
Odjakživa tu mám byt.
Jasně, pro tu druhou ženskou.
Uděláš mi laskavost?
Neříkej „ta druhá“. Paula je moje žena.
Norma chodí byt uklízet každou středu.
- Kdybys chtěl víc dní, řekni. - Dobře.
Nezajedeme pro pivo a svačinku?
Svačinku ne. Hlídám si postavu.
Na starosti s postavou už je trochu pozdě.
Vážím si toho. Jsi hodný, že mi půjčíš byt.
Ale bylo by pokrytecké neříct ti svůj názor.
V pohodě, jen ho řekni.
Já s tím nechci nic mít.
Chápej, Paulu neznám,
ale znám Veru.
Mám ji rád. Je to dobrá ženská.
Ty to nechápeš. Došlo k nedorozumění.
Nejsou to moje milenky.
Vera a Paula jsou…
moje ženy. Miluju je obě.
Vydrž.
Pipi!
Ahoj!
Dojel jsi dobře?
Jsem v pořádku, zlato.
Jsi ještě v nemocnici?
Ne, jsem v bytě a piju pivo s Gonzou. A co ty, Pipi?
Právě jsem přišla z krámu. Musela jsem nakoupit.
- Jsi v pořádku? - Naprosto.
Dobře.
Odpočiň si, miláčku.
Ty taky. Miluju tě.
- Pusu. - Pusu, lásko.
Pokud jde o klimatizaci…
Máš dvě dcery a tady syna. Máš všechno dvakrát?
Máš dva bankovní účty?
Dvě zdravotní pojištění?
Ano.
Jak to děláš s daněmi? Já to nechápu.
Něco musíš dělat na černo.
Vše je legální. Drobnosti neřeším.
A sociální sítě? To je nebezpečný.
Máš na každou dva účty?
Mám, ale některé jsem zrušil.
A co spodní prádlo?
- Jak to myslíš? - Sex.
Jak zvládáš sex s oběma?
Do mýho sexuálního života se nepleť.
Nechápeš. Není to Vera nebo Paula.
Je to…
Vera i Paula, naprosté štěstí.
Když jedu z Mar del Plata sem,
je to pokračování mého citového života.
Mám…
jednu velkou rodinu… rozdělenou na dvě.
Jednu velkou rodinu?
Posloucháš se? Jednu velkou rodinu?
Jednou v životě jsem zkoušel mít poměr.
Celý večer jsem mluvil s holkou, abych cítil jinou vůni, něco jiného.
A když jsem přišel domů, Jime povídá: „Jak ses měl, zlato?“
Byl jsem rozklepaný.
Hospitalizovali mě s nízkým tlakem!
A ty jsi tak uvolněný a v pohodě!
Co je to za patologii? Řekni!
Jakou mám patologii?
Jsem šťastný chlap?
Uklidni se. Nebo tě klepne.
Dáš si kafe?
- Whisky. - Budeš míchat pivo a whisky?
Ty mícháš všechno, tak můžu míchat pití. Chci whisky.
Teta Maru se o vás postará.
Přijedu zítra, až dokončím kurz.
Ne, nezlobím se. Vůbec ne.
Už musím jít. Ahoj.
To je chytré!
Je to těžké, zlato?
Dezert si můžeš dát po večeři, ne před ní.
Dobře, mami.
- Můj chlapeček! - Ahoj, miláčku.
- Kdo chce kuře? - Já!
Já chci tohle stehýnko!
Nejsem kuře, tati!
To není kuře, hlupáčku!
Víš co?
Mám chuť vzít tankovací hadici,
polít se benzínem a upálit se zaživa.
Paulo, prosím tě, vrať se!
Nemůžu.
Řekni mi, kde jsi.
V baru na benzínce. Už jsem ti to říkala!
Zůstaň tam. Vyzvednu tě.
Ne.
Ne, musím se tomu postavit.
Jak postavit? Co chceš dělat?
Nevím. Zavolám ti pak.
- Musím to promyslet. - Nezavěšuj!
Zavolám, Maru. Potřebuju čas na přemýšlení.
Mysli na holky. Neudělej žádnou blbost.
A co já? Kdo myslí na mě?
Tak pojď.
Jede se do školy.
Tak pojď. Dobře.
Buď hodný.
Sbohem, zlato.
Ahoj.
Čau, Gasti!
Co jsi zase zapomněl, Fernando Ferro?
Ano?
Jsem Fernandova žena.
Už 19 let.
Naše dcery.
Cancún.
Loni.
Není mi dobře.
Musím si sednout.
Už je vám líp?
Dobře.
Vysvětlíte mi, co je to za hloupost?
Vy byste měla vysvětlovat.
Jste milenka mého manžela.
Jak se jmenuješ?
Paula. A vy?
Vera. Poslyš, Paulo,
v tomhle domě s Fernandem bydlím devět let.
Máme syna, Gastóna. Je mu šest.
Jsem za Fernanda vdaná 19 let!
Svatba na úřadě i v kostele.
Máme dvě dcery, Sofii a Josefinu. Je jim 14 a 16.
Co ti řekl?
Že je…
svobodný? Rozvedený?
Vdovec.
Dva roky po svatbě ses utopila při závodu jachet.
A jeho pendlování do Mar del Plata?
Do městské nemocnice nastoupil po škole a zůstal jí věrný.
To je pravda.
Ne, to nemůže být pravda.
Ano, je.
Nemůže být.
Je to pravda!
To ne. To nemůže být pravda! Ne!
Dobře…
Jak dokážeš, že nejsi…
bláznivá ženská, co si vše vymyslela,
protože je posedlá mým mužem?
Co se stalo?
Léčil tě? Jsi jeho pacientka?
Měli jste poměr, vzplanutí,
a ty ses do něj šíleně zamilovala?
- Tak to bylo? - Ne!
Ne! Jsem Fernandova žena. Jsme spolu 19 let!
Nepotřebuju, abys mi nadávala do bláznů po tom, co jsem viděla!
Celou noc jsem se dívala oknem,
jak má můj manžel jinou rodinu.
Takové ponížení jsem nezažila. A chovej se ke mně slušně!
Přinejmenším je ten parchant se mnou déle než s tebou!
To si ujasněme.
Dobře?
Hele, Paolo…
Paula!
Fajn, Paulo.
Hele, Paulo, teď mi není dobře.
Jak myslíš, že je mně?
- Jak… - Není mi dobře, protože…
se to ve mně začíná vařit,
což znamená, že vybuchnu, a to se nedá zastavit, chápeš?
Mohla bych ti ublížit, Paulo.
Takže tě pro tvoje i moje bezpečí žádám,
abys okamžitě opustila můj dům.
Vypadni odsud!
Ven!
Nejsem žádná bláznivá ženská.
Jsem jen kráva, která je už roky slepá!
Vypadni!
Přesvědč se.
Pojeď se mnou k nám a uvidíš!
Vypadni!
Počkej!
Vezmi si moje číslo a napiš mi svoje.
Přijedeš do Mar del Plata, abys viděla, že říkám pravdu?
Nemůžu ti uvěřit jen tak.
Napiš si to.
- Ano. -11-4- 57-21-22.
- Dobře poslouchej. - 22?
Ano, 22.
Nic mu neříkej.
Neříkej nic, dokud si neověřím, že je to všechno pravda.
Mám mlčet po tom všem, co jsem včera viděla?
- Jo. - Nic neříct?
Ano.
Protože jestli je to pravda, obě jsme oběti toho sráče.
To, že byl s tebou 19 let a devět se mnou, je jedno.
Není to otázka kvantity, ale kvality.
Dobře. Ale zkus přijet v neděli, až se vrátí,
protože nevím, jak dlouho vydržím bez konfrontace.
Já jsem…
Nevím, jak se cítím.
NEDĚLE
Je tu taxík, Fernando!
Přivezu ti dvě překvapení, ne jedno, ano?
- Dej mi pusu. Mám tě rád. - A já tebe.
Lásko.
Tomu říkáš pusa?
Dej mi pořádnou.
Miluju tě. Zavolám ti.
Máma má žízeň.
Nehrál jsi na počítači?
Zaplatím, jako byste mě vezl do Mar del Plata.
Moc vám děkuju.
Není zač.
Ahoj!
Ahoj.
Pipi!
Ahoj, zlato.
Ne. Asi mám chřipku. Je to alergie nebo…
- Máš horečku? - Ne, nemám.
Jak se máš, lásko?
Fajn. Nevím. Mám trochu depku.
Večer přijdou Maru a Charly.
Ne, jsem utahaný.
Musíš mi to říkat předem, Pipi!
Co ti mám říkat?
Ujel jsem 400 kilometrů. Chci být s tebou. Jsem vyčerpaný.
A co mám dělat? Sami se pozvali!
Asi nám chtějí oznámit, že konečně otěhotněla.
Chudák Maru!
Proč brečíš, Pipi? To je dobré, miláčku.
- Ne. - Všechno je v pohodě.
To je dobrá zpráva. Měli bychom se radovat.
Udělej mi toust. Vykoupu se a přijdu. No tak. Vstávej, Pipi!
Viděla jsi ta varlata?
Mám chuť…
Je to německý silikon. Nic lepšího není.
Lež klidně, Moncho!
Klid, Moncho!
Co se děje, ségra?
Je možné, že Fernando má jinou rodinu.
Jinou rodinu, Nacho.
Jinou rodinu. Není to tak těžké. Jinou ženu, dcery.
Jo, já vím, co je to rodina.
Ale nechápu… Počkej. Kde?
Odkud je Fernando, Nacho?
Z Mar del Plata.
Má další rodinu v Mar del Plata. Už mi to dochází.
Včera sem přišla ženská, která je za něj údajně vdaná 19 let.
Tak počkej.
Ty, já, celý svět a tyhle dvě koule víme,
že Fernando je vdovec. Chci říct…
To nám řekl.
Dokonce mi ukázal fotky zesnulé.
Byla to ta žena, co za mnou přišla.
Ale dýchala. Byla naprosto živá.
To nemůže být pravda. To k němu nesedí.
Takové věci dělají jen psychopati nebo drsňáci.
Počkej. Co uděláš?
Musím získat jistotu.
Dobře, ale kde?
Kde je Fernando teď?
V Mar del Plata. Už ti rozumím.
Je to otázka mentality.
Španělská Conquista napáchala velké škody.
Kolumbus sem dotáhl virus korupce
a nakazil kontinent na 450 let.
Budeme celý večer mluvit o Conquistě?
Pojďme k jádru věci. Proč jste dnes přišli?
- Ven s tou novinou. No tak! - Jo, ven s ní.
Dobře, no…
Jsou dvě.
Bravo!
Gratuluju. Moc vám to přeju.
- Čiré štěstí. - Jo.
Díky, Fere.
- Čiré štěstí, že? - Prostě krása.
- Čiré štěstí. - Co je, Pipi?
Je to skvělá zpráva.
Pěkně tě dojala, švagruško.
Jo, čekali jste tolik let.
Tolik injekcí a léčení.
Je tak citlivá! Pojďme otevřít láhev šampaňského!
Pipi, připijeme šampaňským.
Druhé patro, byt B.
Ne, druhé patro, byt A. Je do ulice.
Už jsem tu pár let nebyla.
Dobře, počkej. Raz, dva.
- Je to tamten? Nesvítí. - Nesvítí.
Možná šel ven.
Zavolám mu, uvidíme, co řekne.
Možná radši zavolej jí.
Zavolej jí.
Jestli říkala pravdu, musí to dokázat.
Jestli je s ním, dá ti ho.
Ročník 2001.
Dal mi ho majitel vinařství Mascardi.
Je to typický bohatý šejdíř, ale prima chlap.
Může být šejdíř zároveň dobrý chlap?
Mami, tvůj mobil.
- Můžeš nám přinést čokoládu? - Haló?
To jsem já.
Kdo je to?
Jsme před bytem a je zhasnuto.
Myslím, že nespí. Je moc brzy.
O jakém bytu to mluvíš?
O vašem bytu v ulici Peralty Ramose 2471. Nebydlíte tu?
Ten hajzl!
Má dva byty, jeden tady a jeden tam!
Kde?
V Buenos Aires, tři bloky od vašeho domu.
V den nehody jsem tam s ním spala.
Slavili jsme výročí svatby.
A viděla jsem tě v nemocnici, ani ses na mě nepodívala.
Gonzalo mi řekl, že jsi jeho doktorka, ne milenka.
Je to pěknej hajzl.
Nejsem jeho milenka.
Jsem jeho žena. Každopádně jeho druhá žena.
Jsi teď s ním?
Ano, jsme doma.
- Adresu. - Pošli mi adresu.
Hele, Paulo,
přijela jsem si ověřit, že nejsi blázen.
Řekni mi adresu.
Je to Alsina 305.
Máš milence? S kým to mluvíš?
S Guadou.
- Co je? - Nic,
nic se neděje.
Jsi tam, Paulo?
Co je, Pipi?
- Uklidni se, Pipi! - Já telefonuju!
Paulo?
Dobře poslouchej.
Neblbni.
Mám tu dcery, řeknu jim to sama.
Navíc slavíme sestřino těhotenství.
Nechám žaluzie vytažené,
abys viděla zvenčí.
Jedeme, Nacho.
- Alsina. - 305.
Gratulujeme!
Přeju vám to nejlepší. Chci říct…
to jsou krásné chvíle.
Ne!
Co se děje?
Nikoho nečekáme.
- To je fór? - Je to nebezpečné.
Je to jen zvonek, Pipi.
Ještě jsme se ani nenapili. Klid!
Fere!
Ano?
Zdravím, ten náklaďák před mým domem je váš?
- Charly! - To jsem já. Moc se omlouvám!
Moc mě to mrzí.
- To je dost. Hledám majitele už 30 minut! - Už jdu.
Hned vám uhnu. Promiňte.
Tamhle je.
Byla to pravda.
To je vážně sráč!
Kde je ona?
Ano, zavolej jí.
Haló?
Jeho vidím, tebe ne.
Vylez, jestli jsi s ním.
Mám ze ségry hroznou radost.
Počkej, Pipi!
- Utrhneš mi tvář. Co se děje? - Chtěla jsem ti dát pusu!
Ten zasranej hajzl! Ten hajzl!
- Zabiju ho! - Vyšinutej parchant!
- Zakroutím mu krkem. - Nakopu prdel!
- Ne! - Co?
Já jsem tady oběť.
Jestli ho někdo zabije, budu to já!
- Nastartuj, Nacho! - Dobře.
Mizíme?
- Nastartuj, Nacho! - Tak jo.
Zatraceně!
Jdu spát, Pipi. Můžeme?
Ne, napřed chci…
domýt nádobí. Nechci tu nepořádek…
Uklidíš zítra.
Ne, Fere. Mám špatný pocit, když…
- Tak to udělám já. - Ne!
Promiň. Ne.
Co je s tebou, Pipi?
Nic.
Polib mě.
Chci pořádnou pusu.
Čekám nahoře, Pipi.
JSEM V ČÍNSKÉ RESTAURACI
PŘIJDEŠ, NEBO MÁM PŘIJÍT JÁ?
DORAZÍM
To je ona?
- Ano. - Co mám dělat?
- Je tu 200 prázdných stolů. Vyber si. - Dobře.
Nemám moc času.
Neví, že jsem odešla.
Bojíš se, že si bude myslet, že máš poměr?
Co chceš dělat s tímhle… průserem?
Nevím. Rozvést se.
Ještě nevím. Jsem pořád…
v šoku. Nemůžu tomu uvěřit.
Rozvod nestačí. Ten parchant za to musí zaplatit.
Je to hnusák, copak to nevidíš?
Ano.
Ale co tím myslíš?
Něco, co mu ublíží.
Hodně.
Mohly bychom ho nahlásit jako bigamistu.
Je to zločin. Koukala jsem na internet. Mohli by ho zavřít.
To by ti stačilo?
Měla jsem co dělat, abych k vám nevtrhla…
a nezabila ho.
Smrt pro mě nepřipadá v úvahu.
Mám děti a ty taky.
Cokoli kromě zabití.
Vězení taky nepřipadá v úvahu. Ne.
Musí po zbytek života trpět, hodně trpět.
Podej mi ruce.
Jsme v tom spolu.
Sjednotila nás stejná tragédie.
Obě jsme oběti hrozného psychopata a darebáka.
Mohly jsme dvakrát umřít a reinkarnovat a nevědět o tomhle.
Bylo by to lepší.
Špatná zpráva, děvče.
Teď to víme.
Teď…
musíme prosadit extrémní spravedlnost.
Teď jsme na řadě my.
Potrestáme toho sráče!
Nevím, co máš v plánu,
ale řekni mi, než něco uděláš.
Zavolám ti.
Ale musíš se chovat, jako bys nic nevěděla.
A… ovládej své city, Paulo.
Emoce jsou jako kámen hozený do rybníka.
Udělá vlnku. Víš, kde začíná, ale nevíš, kde skončí.
Otevři pusu.
- Ne, neberu prášky. - Jsem doktorka.
- Co je to? - Bojíš se?
Otevři pusu.
Je to anxiolytikum. Dělá zázraky.
Musíme se držet víc než dřív.
Nesmí nic tušit. Až to bude nejmíň čekat…
vrhneme se na něj jako dvě raněné hyeny.
Trošku se bojím.
Musíš cítit důstojnost, ne strach.
Prášky ti pomůžou strach překonat. Na…
nech si je.
Mám doma další.
Ber je po 12 hodinách. Předtím něco sněz.
Budeme v kontaktu.
Jdeme, Nacho.
Ahoj, Pipito!
- Ahoj, tati. - Dej mi pusu.
- Kde je máma? - Odešla.
- Chová se divně. - Co se stalo?
Ahoj!
Už ti skončila služba?
Jsem tady v bytě. Jak se máš, zlato?
Skvěle. Vzala jsem si den volna,
Gasti ti ve škole udělal sochu z kukuřičné mouky
a chce ti ji ukázat, ale musí to být dnes.
Nechápu to. Jedete do Mar del Plata?
Teď jsme projeli Dolores.
Zůstaneme do zítřka. Nechci jet tu dlouho cestu
dvakrát v jeden den.
Budeme tam za necelou hodinu.
To je skvělý nápad!
- Tak zatím. Pusu. - Pusu.
- Tati, jsi tu! - Hned se vrátím.
- Kdy? - Za chvíli, drahoušku!
Chci ti něco ukázat!
- Haló? - Vracíme se.
Tvůj syn má záchvat vzteku. Chce se vrátit domů.
Přestaň, Gasti! Přestaň!
Nehubuj ho, Vero. Je to ještě dítě.
Chce se vrátit domů. To nevadí.
- Jeď opatrně, jo? - Dobře.
Pusu. Líbám tě.
Taky tě líbám. Miluju tě.
Sráč.
Jak můžeš jíst taštičky, když máme čočku? Nechápu to.
- Díky, zlato. Miluju… - Ne!
- Tohle je tvůj talíř. - Jsou stejné.
- Jak to můžeš jíst? - Voní to.
Voní to krásně, prosím tě. Počkej…
- Ochutnej. - Nechci.
No tak, ochutnej.
- To je hnus. Ne. - Dej si!
Miluju tě.
Není tu víno! Dáš si trochu?
- Přines ho. - Jdi ty.
Proč nejdeš?
Klid! Tři proti jednomu.
Dnes tu velí holky!
- Ženy, tati. - Tak pardon, ženy.
Počkej…
Slyšíš to?
Co se děje?
- Je ti dobře? - Jo, jenom…
Něco cítím. Proč…
Proč se mračíš? Děje se něco?
Ne.
A jak to sedíš. Pipi, co se děje?
Miluješ mě?
Co je to za otázku? Jistě. Co je?
Pořád jsem tvá vyvolená?
Miluju tě nade vše. Jsi jedna z nejdůležitějších lidí v mém životě.
„Jedna.“
Jistě, protože mám tebe, holky…
Já se poseru!
Nestihnu to!
- Haló? - Ahoj.
Musím mu to říct. Už to nevydržím.
Ne!
Kde je?
- Na záchodě. - A ty?
V posteli.
Vstaň.
Odejdi, jinak se prořekneš.
Uteč před tou myšlenkou. Vezmi psa na procházku.
My nemáme psa!
Jdi se projít bez psa
nebo zalij kytky.
Něčím se zabav, nemysli na to.
Slib mi, že to neřekneš.
Jinak zničíš příležitost pomstít se, jak si zasloužíme.
- Vyčistím bazén. - Výborně.
- Kam jdeš? - Vyčistit bazén!
Teď?
Proboha!
SOBOTA
Pitomče!
- Promiň. - Dávej pozor.
- Málem jsi mi vyrazil oko. - To nic, klid.
Ne.
- Podívej se na to. - To je krásný kousek!
Dáš si, mami?
Vero. Co se děje?
Co?
Nechceš?
- Spal jsem. - Spi dál.
Já tě vzbudím.
Au! Co to bylo?
Promiň.
Vzrušila jsem se.
Buď něžná, miláčku.
Mám jen jednoho.
- Ahoj. - Už přijel?
Ne, ještě ne.
Zruš plány na čtvrtek odpoledne.
Proč? Co se stane ve čtvrtek?
Přijede sem, Paulo, jako každý čtvrtek.
Odjíždí z domu?
Většinou ano, někdy z nemocnice. Přijde na to.
Musíš to vědět přesně.
Potřebujeme přesnost.
Já nevím. Řeknu ti to ve čtvrtek.
Ale proč? Vymyslela jsi něco?
Jo, ale nemůžu to říct do telefonu.
- Pamatuj, že jsem řekla… - Smrt nepřipadá v úvahu.
Neboj se. Bude žít…
ale dojde mu, že je mrtvý.
Ten nápad se stane ve čtvrtek?
Ne, ve čtvrtek na plán budeme sbírat data.
Budeme ho sledovat do Buenos Aires.
Přijedeš do Mar del Plata?
Ano. Musíme vědět, co dělá
od odjezdu až do příjezdu sem.
Co by dělal? Nic. Prostě jede.
Myslíš?
Jaké tam má auto?
- Suran. - Zajímavé.
Tady jezdí Hondou.
Musí z nich někde přesedat, Paulo.
Jak mi mohlo uniknout, jaký je blázen?
To nic. Mně to taky nedošlo. Nejsi jediná husa.
Zavolám, až ve čtvrtek dorazím.
Zruš všechno od jedné do devíti večer.
A uklidni se, nebo ber prášky každých 12 hodin.
ČTVRTEK
Jela jsi sem čtyři hodiny a teď pojedeš to samé zpátky.
Přiletěla jsem, Paulito.
Auto je z půjčovny, vrátím ho v Buenos Aires.
Tvůj nápad je ohromný, Vero.
To by napadlo každou ženu v takové situaci.
Jedna věc je mít nápad, a druhá ho provést.
Nebudeme ani první, ani poslední.
Vidíš ho?
Jak je spokojený, hajzl.
Proč to říkáš?
Zpívá si. Podívej, jak hýbe hlavou.
Zpívej si, sráči, jen si zpívej!
Brzy ti zbudou oči pro pláč!
Vždycky odsud vozí croissanty.
Mně ne. Já nejím sacharidy.
Tak proč by sem jezdil?
Tady mění auta.
Co to dělá?
Přestává být tvým mužem a stává se mým.
Jak je, kámo?
- Mám to umejt? - Ale vyměň hadr.
Minule jsi to poškrábal.
Ten kluk, co myje auta, by se nám mohl hodit.
Jen se podívej, jak je v pohodě,
hajzl jeden vyšinutej.
Je tak zvrácený.
Nemůžu tomu uvěřit.
Ta zvrácenost se nazývá „zkurvysynovství“.
Máme vše, co potřebujeme. Teď to jen promyslet, naplánovat a provést.
Příští čtvrtek bude den D.
Poslyš… Co když nás obě miluje?
V jedné reality show má chlap čtyři manželky.
Polygamii praktikují v Alžírsku, Kamerunu a Pákistánu.
To je nádhera! Tak se všichni tři přestěhujeme do Pákistánu.
Krásný nápad.
No tak…
Přestaň se mučit, Paulo.
DEN D
- Zavolám. - Dobře.
- Čau v neděli. - Ano.
- Jeď opatrně. - Miluju tě.
Sbohem, miláčku.
- Ahoj. - Odjel.
Bezva. Kde jsi?
- Kde jsi? - Ano.
Už jedu.
První fáze plánu byla dohonit ho.
Den předtím jela Vera na místo střetu nastražit první překážku.
Plán vyžadoval odtahové auto.
Točíme film.
Potřebujeme ho v Atalayi, jen na den.
Nacho najal chlapíka, který měl hrát mechanika.
Verito, jsem tu se Sumcem. Mám strach.
Hele, chce 15 000 pesos, jinak do toho nejde.
Co budeme dělat?
Taky jsme potřebovali skopolamin. Ten sehnala Vera.
Příjemnou plavbu, královno.
Julito, ty jsi anděl.
Tohle je skopolamin, používá se na závratě.
Jsem v Dolores.
Ve čtvrtek ráno byli Vera a Nacho v Atalayi,
aby polepili odtahový vůz správnými logy.
Nacho, máš tam bubliny!
Nadechni se…
Instalovali dvě kamery na vizuální sledování operace.
Jsme na otočce.
Vidíme ho.
Jeď za ním. Uvidíš barevnou budovu
se zvířaty, rostlinami a tak.
Jsme ve veterinární sanitce u odtahového vozu.
Je to zkurvenej parchant.
Polekala jsi mě!
- Je ti dobře? - Vzala jsem si prášky.
- Začínají působit. - Kolik jsi měla?
Jak ti je?
- Kolik prášků? - Dva, tři, čtyři.
Kámo!
Co se stalo?
Obě kola máš prázdný!
A nejen to,
někdo je probodl.
Jsou propíchnutý.
- Kde? - Tady…
- Tam taky. - Kde?
- Měla jsi to zařídit. - Je to pod kontrolou. Klid.
- Máš potíž, kámo. - Kdo to udělal?
Co já vím? Pracoval jsem.
Neuvěřitelné! Jak se to mohlo stát?
Musím zavolat odtahovku.
Jasně, rezervu máš jen jednu.
- Volá odtahovku. - Ano.
- A ta přijede! - Ne dřív než my.
Otevři okno, Paolo.
Jmenuju se Paula!
Sumče!
Jsi vůl? Nechrápej! Za pět minut jedeš!
Nacho, nekřič tolik.
Amatisto, jsi na řadě.
Kdo je Amatista?
Ona…
Moje astroložka.
Dá mu skopolamin
a rozptýlí toho kluka, co myje auta.
Vypumpovala jsem jí žaludek, když se předávkovala,
protože ji muž podváděl.
Svět je plný hajzlů, Paulo.
Teď mi Amatista oplatí službu a budeme si kvit.
Amatista vstupuje na scénu.
- Zdravím. - Myješ auta, zlato?
Ano, madam. Dvě stě pesos.
To je drahé.
Jak to? Dokonce vám ho navoskuju.
Dobře.
- Nechám ho před restaurací. - Přijdu tam.
No tak!
Jsem tady.
Na parkovišti v Atalayi.
Vedle vínové Hondy. Uvidíte mě.
Jak dlouho to potrvá? Rychle, prosím.
Volá.
To je on.
SRÁČ
Ahoj, miláčku!
Tomu neuvěříš. Mám propíchnutou pneumatiku.
A rezerva je prázdná.
Zavolal jsem odtahovku.
To je otrava!
Mám hrozný vztek.
- Kde jsi? - Na cestě.
U Chascomúsu.
Dobře, buď trpělivý. Jen klid.
Klid. Uvidíme se večer.
Jedu za mámou.
- Dobře, zlato. Uvidíme se tam. Miluju tě. - Pusu!
- Zavěsila jsi, ségra? - Ano.
Teď ta těžká část.
Amatista a Sumec se musí potkat tady. Jdeme na to.
- Paulo. - Jdeme.
Sumče…
Amatisto, druhý nástup. Pamatuj, co jsem řekla.
Při aplikaci nevdechuj.
Jak mu dá ten skopolamin?
Nastříká ho na mobil.
Promiňte, že vás ruším.
Ale…
Vybil se mi mobil a já zapomněla nabíječku
i řidičák.
Jsem hlava děravá!
Takže…
Chtěla jsem se zeptat,
jestli byste mi nepůjčil mobil. Zavolám manželovi, ať mi to přiveze.
Já vám nerozumím…
- Půjčil byste mi mobil? - Ano, jistě.
- Jen na chvilku. - Tady je.
Díky, jste zlatý.
Ne!
Je tu jeho odtahovka!
Jaký máš číslo?
Dvacet tři, nula, devadesát osm.
Já mám to samý.
Sumče, proboha, vymysli něco.
- Mají v tom bordel! - Jako vždycky!
No nic. Jeď dál. Já ho vezmu.
Fakt?
- Jo, můžeš jet. - Dobře!
- Měj se! - Čau!
Já ho miluju!
Podívej se na šedý stůl nebo na stoleček v chodbě.
- Dobře, přivezeš mi ho? - Tady!
Tady!
V Atalayi.
Prosím?
Hele, Coco,
sundej to špinavý pyžamo,
slušně se oblíkni a koukej přijet!
Všechno zapomínám, protože jsem jediná, kdo něco dělá!
Ty celý den akorát popíjíš čaj
a škrábeš se na prdeli!
Co se stalo?
Obě gumy jsou proříznuté.
Taková lumpárna. Vidíte, jak hluboko bodl?
- Druhá taky. - Hej!
Děkuju vám.
Rádo se stalo.
Manžel je v pohodě?
Jistě, v naprosté. Je to zlatíčko.
Mějte se hezky.
Jde to skvěle.
Nenávidíš ho.
A ty ne?
Ségra, jsi na řadě.
Můžu vás odtáhnout
do pneuservisu, koupíte si novou gumu.
Nebo spíš dvě.
Taková lumpárna.
- Někdo vám volá. - Ano, díky.
Haló?
Ahoj, zlato. Všechno v pořádku? Mám strach. Už přijela odtahovka?
Jo. Vezme mě do pneuservisu, abych koupil nové gumy.
Neboj se. Klid. Nestresuj se.
Dýchej zhluboka.
Jo, dýchej zhluboka.
Jsem pěkně vytočenej.
Zkusím to brát jako vtip, jinak…
Dojela bych pro tebe, ale musím k mámě.
Jsi tak milá. Neboj.
Budu tam za pár hodin.
- Pusu. - Miluju tě.
A je to!
- Je pod vlivem? - Ano.
Pane, co je vám?
Máte nízkej tlak?
Jste v pořádku?
Panikařím.
Vycouvám z toho.
Tak ale vycouvej hned.
Máš poslední šanci.
Ne, co?
Ne, chci říct…
Jo, jdeme na to.
Výborně, Paulo.
Výborně, Sumče!
Fere…
Je jako zombie.
Nelituj ho, Paulo.
Zapomněla jsi, co udělal? Máš paměť akvarijní rybičky.
Přestaň mě urážet, Vero!
Teď mi říkej lenochu.
Nemůžeš mluvit, hajzle, viď?
- Sráči. - Nech ho být!
Klid, Pauli. Sleduju, jestli skopolamin působí.
- Pospěš si, Nacho. - Jo, jedeme.
Sumče, přines klec.
Jdeme na tři, dva, jedna. Sumče!
To je tíha!
- Sumče, prachy. - Paulo!
- Jsi borec. - Ať se daří.
Nacho, hoď nás do ordinace a jeď.
Fere… Proč, Fere?
- Nenamoč se. - Proč? Je to moje veterina.
- Tak jsem ti vzala klíč. - Ne.
- Poslechni mě. Paulo. - Dobře.
- Jdeme. - Pohyb!
Probouzí se.
Co se to děje?
Divíš se, že nás vidíš spolu?
Jak jsi to mohl udělat, Fernando?
Jak jsi mohl?
Byla jsem ti věrná celých 19 let!
Měla jsem moc šancí k nevěře!
Neplač, Paulo. Neponižuj se.
Vysvětlím ti to.
Ne, chci s ním mluvit!
Nemáš ponětí, kolik tatínků mě ve školce chtělo svést!
Stovky, tisíce!
Ale já nic.
Přehlížela jsem to. Říkala si: „To mu nemůžu udělat.
Dělá od rána do noci, aby splatil hypotéku.“
A ty sis pořídil další rodinu! Hajzle!
Nemám další rodinu. Tohle je…
To je…
Takhle nemůžu mluvit. Prosím, rozvažte mě.
Nemůžeš mluvit, protože máš v krvi skopolamin, Fernando.
Cože jste mi daly? Skopo…
Skopolamin?
Co mi chcete udělat?
Uděláme ti drobný chirurgický zákrok.
Zbláznily jste se? Obě dvě? Kde…
Ne…
Ne, to mi nemůžete udělat!
Co udělat?
Na co myslíš?
Na ptáka?
Ptáka si klidně nech.
Bez ptáka nemůžeš čůrat,
a to bys umřel, a my nechceme, abys umřel, Fernando.
Ne. Chceme, abys žil
a aspoň trochu trpěl za to utrpení, co jsi způsobil nám.
Takže tvýho ptáka necháme na pokoji.
Ale koule ne.
Vy jste…
Vy jste se zbláznily.
To se nesmí. Půjdete do basy. Vero!
Vero! Ty taková nejsi…
Paulo…
Pipi, taková ty nejsi.
Mysli na naše holky.
Tys na ně myslel, když jsi to dělal?
- Lokální znecitlivění. - Ne.
- Jenom to píchne. - Ne!
- Roztáhni nohy.
- Chyť ho za nohy, Paulo! - Nekřič, Vero!
Jak mi můžeš uříznout varlata?
Ne. Podívej se na mě.
Nenech se tím psychopatem přemluvit!
- Ne… - Nohy od sebe!
- Ne. - Roztáhni je!
Roztáhni je, nebo ti to píchnu do varlat,
a to se ti nebude líbit.
Pomoc!
Pomoc! Pomozte mi někdo!
Pomoc!
Dobře. Celková anestezie.
Rozstřihni mu slipy.
Paulo,
to je šílenství.
Já tě nepoznávám.
Miluju tě.
Paulo, prosím tě.
Co děláš, ty káčo?
Zbláznila ses?
Ty hajzle!
Pusť mě, ty magore!
Ty hajzle!
Zabiju tě, sráči!
Nechte toho!
Tohle je hrůza!
Komu vyhrožuješ, Paulo? Není to poznat.
Ani hnout!
Nehýbejte se,
nebo…
Co to s vámi je? Zbláznily jste se!
Utíká!
Zatarasil nás! Tlač, Paulo!
Kde je?
Střecha!
Vero! Jestli uteče, skončíme v base!
On neuteče!
Tamhle je.
Fere!
Zůstaňte stát!
Ještě krok a skočím!
Zbláznily jste se. Chtěly jste mě vykastrovat!
- Já jsem blázen? - To byl tvůj nápad?
- To ty? Nenávidíš mě? - Ty nenávidíš nás.
Zničil jsi nám život!
Miluju vás obě!
Ne každý by udělal to, co já.
Ne, něco takovýho udělá jen vyšinutej hajzl.
- Nechápu tě, Fernando! - Co na tom nechápeš, Pipi?
Jsem už takový.
Takhle miluju.
Takhle žiju. Tak jsem se narodil!
Tak se nikdo nerodí. Kdy ses tak změnil?
Je to pravda, lhal jsem. Jo.
To byste nepochopily. I mně to nějakou dobu trvalo.
Mnoho lidí je na tom stejně.
A nejen tady, i jinde na světě!
Je to morální podvod obrovských rozměrů!
Tady i kdekoli na planetě, Fernando!
To je ten problém.
Morálka!
Zasraná morálka!
Kdo říká, že nesmíš milovat dva lidi najednou?
Každý, kdo je slušný a upřímný, jako já!
Jako my.
Skončeme s tou komedií.
Kolik máš žen? Kolik dětí?
Kolik lidí jsi podvedl, Fere?
Nepohrdej mnou.
Obě vás hluboce miluju.
Nikdy jsem vás nepodváděl. Jste moje životní lásky.
Bez kterékoli z vás… bych umřel.
Jste pro mě posvátné. Kolikrát jsem vám vyznal lásku?
- Řekl ti to někdy? - Paulo!
Moc vás miluju,
tak moc,
že jsem ochotný vám odpustit
i tu kastraci. Zapomeňme na to!
Konec! Obrátíme list.
Vyložili jsme karty.
To zvládneme. Můžeme to zkusit.
Jsi úchylnej psychopat.
Když vás nemůžu mít obě,
- skočím. - Skoč!
- Já skočím! - Skoč!
Dělej! Srabe! Na to nemáš. Neutekl jsi sem, aby ses zabil.
Řekni pravdu, Fernando. Jednou v životě mluv pravdu!
Máme výjimečnou příležitost.
Lidi…
se rozcházejí, protože jim chybí láska!
Ale já mám lásky na rozdávání!
A říkám si,
necháme tuhle lásku umřít?
Bravo!
- Spadl! - Fernando!
Já ti nerozumím,
srdce mé splašené,
vůbec ti nerozumím,
jako ti nerozumí ty dvě.
Neumím si vysvětlit,
jak je můžeš milovat
a necítit vinu.
Neumím pochopit,
jak můžeš milovat dvě ženy najednou
a nezbláznit se.
Tohle jsem já.
Chlap jako každý jiný.
Ale jednou věcí se odlišuju.
Mám moc velké srdce.
Moje srdce je schopné dát mnohem víc lásky než srdce jiných lidí.
A nezbláznit se.
O sedm měsíců později byl můj život úplně jiný.
Pořád jsem doufal, že si uvědomí, jak moc jsem je miloval.
A pořád miluju.
Ale nebyla šance.
Neviděly, jaký jsem.
- Ahoj! - Ahoj.
Hráli jsme tři zápasy na počítači a pokaždé vyhrál.
- Borec! - Ahoj, šampione.
- Mám tě rád. - Já tebe.
- Ahoj, zlato. - Ahoj.
Čau, Gasti.
Přijedu v sobotu, má oslavu narozenin.
Čau, Vero.
Sráči.
Na, čokoládový cupcake.
To je asi táta.
- Ahoj! - Ahoj, zlato.
- Už je ti líp? - Na tancování to není, ale jde to.
- Jsem ráda, že jsi tu. - To bych si nenechal ujít.
- Ahoj. - Ahoj, Paulo.
Jose.
Je tu táta. Pojď.
Ahoj, zlato. Všechno nejlepší.
Ahoj.
Děkuju.
Není zač.
Zůstanu jen na chvíli.
Dobře.
Rád bych si s tebou někdy promluvil.
- Ne, Fere. - Ale ne tady.
Radši ne.
Běž za dcerou. Potřebuje tě.
Přišel jsem o hodně.
O to nejdůležitější.
Přišel jsem o ně.
Potrestaly mě, že jsem moc miloval.
Latte, že?
Ano, díky.
Pravá láska prý přichází jednou za život.
Ke mně přišla dvakrát,
a možná už nikdy nepřijde.
Moje srdce je nepochopené.
Není divu, že se mu říká hloupý orgán. Bije, i když o to nestojíte,
a ani o tom neví.
Hloupě…
nebo splašeně.