‫- מבוסס על אירועים אמיתיים -‬
‫- NETFLIX מציגה -‬
‫לשאוף, לנשוף.‬
‫בשאיפה הבאה, להרים ידיים,‬
‫להצמיד פרקי ידיים למעלה,‬
‫להביט על האגודלים,‬
‫ולהרחיק את הכתפיים מהאוזניים.‬
‫לנשוף ולפתוח זרועות.‬
‫זהו זה. עכשיו להביט על יד שמאל.‬
‫שמאל.‬
‫זהו זה, תישארו ככה. מצוין, אליסיה.‬
‫יופי.‬
‫יישרי את הרגליים, לאונורה, זהו זה.‬
‫עכשיו קמרו את עמוד השדרה,‬
‫עד שהראש מתרומם.‬
‫המשיכו לעצום עיניים,‬
‫ידיים משני צדי הגוף.‬
‫האטו את הנשימה.‬
‫הורידו את לחץ הדם.‬
‫טוב, לפקוח עיניים.‬
‫יפה מאוד, בנות.‬
‫נתראה ביום חמישי.‬ ‫-תודה.‬
‫תודה.‬ ‫-תודה, טומאס.‬
‫לא, תודה לך.‬
‫תודה.‬ ‫-תודה.‬
‫אני מתה מרעב.‬
‫שיעור נהדר.‬ ‫-תודה.‬
‫שיעור נהדר, ממש.‬
‫גם אני רעבה.‬
‫עוגת הגבינה מדהימה.‬
‫אפשר לקבל פרוסה, אליסיה?‬ ‫-כמובן.‬
‫אני חושבת שמתחתי יותר מדי.‬ ‫ניסיתי להשוויץ.‬
‫אני חושבת שבפעם הבאה...‬
‫שמעתן מבבה?‬
‫היא נסעה לניו יורק,‬
‫עם חברה.‬
‫חברה שהיא לא מישהי מאיתנו.‬
‫היא לא מפסיקה לטייל מאז שבעלה מת.‬
‫אני מקווה שהיא תפגוש מישהו.‬
‫תוכלי להעביר את העוגה, אליסיה?‬ ‫-סליחה, כן.‬
‫מה שלום איגנסיו?‬
‫בסדר.‬
‫הוא עדיין הולך למשרד.‬
‫הוא לא יצא לגמלאות?‬
‫כן, אבל הוא תמיד מוצא תירוצים ללכת.‬
‫אני מעדיפה ככה, זה משאיר אותו מחוץ לבית.‬
‫דודה!‬
‫תראי.‬
‫כמה נחמד, זה בשבילי?‬ ‫-הוא מתוק.‬
‫זה מקסים.‬
‫תודה רבה.‬
‫סליחה, גברתי.‬
‫זה בסדר, גלדיס.‬
‫לכו למטבח, נתלה את זה על המקרר.‬
‫אתה בא?‬ ‫-לא. טוב, בסדר.‬
‫הוא כזה מתוק.‬
‫כזה חמוד.‬
‫הוא ממש גדול.‬
‫לא ראינו את הנכד שלך כבר הרבה זמן.‬
‫מרטין הקטן בגילו של סנטי, לא?‬
‫כן, שניהם בני שלוש.‬
‫אמה תהיה בת שלוש במאי.‬ ‫הבת שלי עסוקה בחיפוש גנים,‬
‫הם יקרים בצורה מגוחכת.‬
‫כן, זה מטורף. הכלה שלי אומרת שהגן של מלנה‬
‫עולה כמו אוניברסיטה.‬ ‫-זה מטורף. המחירים זינקו.‬
‫תראי את הכדור הזה.‬
‫דודה!‬ ‫-מה?‬
‫תראי את הכדור.‬
‫הכדור!‬
‫ראית כמה אלאונורה השמינה?‬
‫תראי!‬ ‫-שמת לב כמה היא עלתה במשקל, גלדיס?‬
‫כדאי ששתינו ניכנס מחר לדיאטה‬ ‫או שניראה כמוה.‬
‫כן, גברתי.‬
‫תראה לי, סנטי.‬
‫מה אתה עושה, סנטי?‬
‫הנה הפלסטלינה.‬
‫זה ציור יפהפה.‬
‫אתלה אותו על המקרר.‬
‫רוצה לבוא איתי?‬
‫בוא נלך לתלות על המקרר.‬ ‫-כן.‬
‫נתלה את זה כאן.‬ ‫-הנה זה.‬
‫מה נעשה עם הפלסטלינה?‬
‫הפלסטלינה.‬
‫רוצה לראות סרטים מצוירים בטלוויזיה הגדולה?‬
‫כן, בואי נלך.‬
‫בוא נלך לראות סרטים מצוירים.‬
‫איפה ה...?‬ ‫-נשב על הספה.‬
‫כן, בוא נראה סרטים מצוירים.‬
‫מה זה?‬
‫רגע... הנה.‬
‫אני רוצה לשבת למטה יותר.‬
‫רוצה לשבת עם מר דוב?‬
‫כן.‬ ‫-כן, נשב עם מר דוב.‬
‫דודה.‬ ‫-מה יש, יקירי?‬
‫אני רוצה לשבת למטה יותר.‬
‫למטה יותר.‬
‫כן?‬ ‫-זו שיחת גוביינא‬
‫ממתקן מעצר, מ...‬
‫אה... דניאל.‬
‫אם הנכם מסכימים לקבל את השיחה, לחצו שלוש.‬ ‫אם ברצונכם לשמוע...‬
‫דוקטור.‬
‫-כן, אני כבר בא.‬
‫אוי, דניאל, בני.‬
‫דניאל, מתוק שלי.‬
‫אתה כל כך רזה.‬
‫הנה, שב.‬
‫קדימה,‬
‫ספר לנו מה קרה.‬
‫מרסלה.‬
‫זה מה שקרה, היא שוב הגישה תלונה.‬
‫למה?‬
‫אמרת שדיברתם.‬
‫כן, אמא, אבל את מכירה אותה.‬
‫היא הבטיחה שאוכל לראות את מרטין.‬
‫האמנתי לה כמו אידיוט.‬ ‫-גם אנחנו.‬
‫כמה זמן עבר מאז שראינו את מרטין?‬
‫כשאני מתקשרת היא מנתקת לי.‬ ‫-רגע.‬
‫למה אתה כאן?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫דניאל, מעולם לא נעצרת בעבר.‬
‫זאת הסיבה. קודם זה לא עבד,‬ ‫אז היא הגישה תלונה.‬
‫מה הסנגור הציבורי אמר?‬
‫מה הוא יכול לומר? כלום.‬
‫הוא מטפל ב-80 תיקים.‬ ‫חוץ מזה, לא נראה שבא לו לעבוד.‬
‫אבל אני לא יכול להישאר כלוא‬ ‫בגלל עו"ד אידיוט,‬
‫ואין לי כסף למישהו אחר.‬
‫אל תדאג בקשר לזה.‬
‫אבא יתקשר לרוברטו,‬
‫ונראה מה נוכל לעשות.‬
‫אוי, אתה כל כך רזה.‬
‫מותר לנו להביא לך אוכל?‬
‫כן.‬
‫כן, תביאו, בבקשה.‬
‫ותביאו לי סיגריות וכרטיס חיוג.‬
‫מה שתצטרך.‬
‫מתוק שלי.‬
‫פריירה.‬
‫העברה!‬
‫- בית משפט פלילי מס' 31 -‬
‫יבוא.‬
‫תורידי ממנה את האזיקים ותושיבי אותה שם.‬
‫שם מלא.‬
‫מה שמך?‬
‫גלדיס פריירה.‬
‫רק גלדיס?‬
‫אין לך שם אמצעי?‬
‫סוזנה.‬
‫תאריך לידה?‬
‫30 באפריל, 1996.‬
‫מקום לידה?‬
‫מחוז אורורה,‬
‫מיסיונס.‬
‫שם האב?‬
‫אבא שלך.‬
‫אין לי אבא.‬
‫הוא מת?‬
‫מה היה שמו?‬
‫אלפונסו פריירה.‬
‫ואמא שלך?‬
‫שם האמא שלך.‬ ‫-מריה.‬
‫מריה מה?‬
‫מעולם לא פגשתי אותה.‬
‫מספר זהות.‬
‫מספר הזהות שלך?‬
‫לא יודעת.‬ ‫-היי.‬
‫אולי 543 154 39?‬
‫כן.‬
‫כתובת?‬
‫אני גרה אצל המעסיק שלי.‬
‫כן, אבל איפה?‬
‫רחוב פוסדס 1550, קומה שישית.‬
‫בבירה?‬ ‫-כן.‬
‫אשאיר אותך עם מר וייטס.‬
‫תוכלי לדבר איתו.‬
‫אבוא אחר כך לקחת את ההצהרה שלך.‬
‫סילביה, מה שלומך?‬ ‫-בסדר.‬
‫גלדיס, נכון?‬
‫בסדר.‬
‫גלדיס, אני פדרו וייטס,‬ ‫הסנגור הציבורי שמונה לתיק שלך.‬
‫זה בסדר מבחינתך?‬
‫כן.‬ ‫-יפה.‬
‫אבקש שתספרי לי מה קרה.‬
‫התעוררת באמצע הלילה,‬
‫הלכת לשירותים...‬
‫ומה קרה?‬
‫את זוכרת שהלכת לשירותים?‬
‫אני לא זוכרת.‬
‫גלדיס…‬
‫את מואשמת ברצח בנסיבות מחמירות‬ ‫של קשר משפחתי.‬
‫את מבינה מה זה אומר?‬
‫את עלולה לשבת שנים רבות בכלא.‬
‫לא אוכל לעזור לך אם לא תספרי לי מה קרה.‬
‫סילביה.‬
‫היא לא במצב לתת הצהרה.‬
‫נדחה למועד אחר,‬ ‫ואני אבקש הערכה פסיכולוגית.‬
‫השופט רוצה להעביר אותה לכלא.‬
‫אני יודע, אבל היום לא אוכל לעשות כלום.‬
‫טוב, מה שתגיד.‬
‫- גן ילדים דו-לשוני לוססיטס -‬
‫שלום.‬
‫דודה!‬
‫שלום.‬
‫שלום, מתוק.‬
‫תן לי נשיקה.‬
‫בואי נלך, דודה.‬ ‫-כן, בוא נלך. צ'או!‬
‫אני אוהב אותך נורא, דודה.‬
‫מה בא לך לעשות עכשיו? רוצה חלב?‬
‫טקסי!‬ ‫-בוא ניסע. טקסי!‬
‫תעצור מונית, קדימה.‬
‫תנופף ביד.‬
‫לא, הוא היה כאן בפעם האחרונה...‬
‫לפני חצי שנה, ונמאס לי מהעניינים שלו.‬
‫אמרתי לאליסיה,‬ ‫"תראי, משהו לא בסדר עם הילד הזה".‬
‫גלדיס, אל תשתמשי בקערית הסוכר הרגילה,‬ ‫תשתמשי בקערית התואמת.‬
‫את לא יודעת את הדברים האלה?‬
‫את נראית קצת מסוחררת, את בהיריון?‬
‫לא, גברתי.‬ ‫-אז טוב,‬
‫כי אין מקום לעוד מישהו בבית הזה,‬
‫בעיקר לא עכשיו.‬
‫אתה יודע איך זה, זה בלתי אפשרי.‬
‫שאוסיף חלב, רוברטו?‬ ‫-זה בסדר, אליסיה.‬
‫אז בסופו של דבר,‬ ‫מה הסיכוי להוציא אותו משם עכשיו?‬
‫סיכוי קלוש, אולי בלתי קיים.‬
‫חייבת להיות דרך.‬ ‫הוא אפילו עוד לא הועמד למשפט.‬
‫יש לו עבירה קודמת,‬
‫ומאסר של שנתיים על תנאי.‬ ‫-איזה מאסר על תנאי?‬
‫הפרה של צו הרחקה ופגיעה גופנית.‬
‫לא זיכו אותו?‬
‫זה כתוב כאן.‬
‫איזה קש...‬
‫סליחה, רוברטו, אבל זה פשוט קשקוש.‬
‫מה שאנחנו כן יודעים זה‬ ‫שאם יש לו עבירה קודמת,‬
‫אם הוא ישוחרר ויקרה משהו,‬
‫השופט יצטרך לקחת אחריות מלאה.‬
‫אז הם משאירים אותו בכלא עד למשפט.‬
‫ראית איפה הוא? עם איזה אנשים הוא נמצא?‬
‫זה מסוכן מאוד.‬ ‫-אין מה לעשות, אליסיה.‬
‫אין מה לעשות.‬ ‫-מה זאת אומרת?‬
‫כמה זמן עד למשפט?‬
‫אני מכיר את התובע המחוזי המון זמן.‬
‫אמרתי לו שדניאל הוא בן של חבר שלי.‬
‫הוא יקפיץ את זה קדימה.‬
‫נקבל משפט בעוד שישים יום.‬
‫אתה מתכוון לחודשיים?‬
‫אליסיה...‬
‫בדרך כלל זה לוקח בין חצי שנה לשנה.‬
‫אז בסדר.‬
‫בסדר.‬
‫טוב...‬
‫ספרי לי על המשפחה שלך.‬
‫בבקשה.‬
‫תשתי, זה חם.‬
‫ספרי לי על אמא שלך.‬
‫היא מתה כשהייתי קטנה.‬
‫בת כמה היית?‬
‫חמש, ארבע.‬
‫פגשת פעם את אבא שלך?‬
‫כן.‬
‫הוא גידל אותך לבד?‬
‫כן...‬
‫בערך.‬
‫מה זאת אומרת, "בערך"? מה כוונתך?‬
‫לפעמים הוא היה הולך ליער ומשאיר אותי לבד.‬
‫אז נשארת לבד כל היום?‬
‫לפעמים למשך כמה ימים.‬
‫כמה ימים? ומי שמר עלייך?‬
‫הכלבים.‬
‫הם נבחו כדי להזהיר אותי כשהם ראו מישהו.‬
‫לא היו שכן או דודה או מישהו שיטפל בך?‬
‫לא.‬
‫חיינו רחוק מהעיר...‬
‫ביער.‬
‫וכשאבא היה בבית, איך הוא היה?‬
‫הוא נהג לנמנם איתי.‬
‫ואבא שלך התחתן מחדש?‬
‫כן, אבל זה החמיר.‬
‫למה החמיר?‬
‫נאלצתי לטפל בילדים שלו.‬
‫בישלתי...‬
‫כיבסתי...‬
‫ניקיתי, עשיתי הכול.‬
‫ובת כמה היית?‬
‫שתים עשרה או שלוש עשרה.‬
‫גלדיס, איך הגעת לבואנוס איירס?‬
‫בעזרת שכנה.‬
‫גברת תרזה קנתה לי כרטיס,‬
‫ושלחה אותי הנה, לבואנוס איירס.‬
‫היא שלחה אותי יחד עם הבת שלה,‬ ‫לעבוד כעוזרת בית.‬
‫איך היא עשתה את זה? היא אמרה לאבא שלך?‬
‫לא, היא קנתה לי כרטיס ושלחה אותי‬ ‫עם הבת שלה.‬
‫את עדיין בקשר עם הבת שלה?‬
‫לא.‬
‫את לא?‬
‫היא מצאה חבר וחזרה הביתה.‬
‫לך יש חבר?‬
‫אבל את כן יצאת עם מישהו.‬
‫כן, גלדיס, את יצאת עם מישהו.‬
‫מי האבא?‬
‫גלדיס?‬
‫שם.‬
‫מר דניאל איגנסיו ארייטה,‬
‫אתה מואשם בהסגת גבול,‬
‫בנשיאת נשק חם ללא רישיון,‬
‫בתקיפה מינית ובתקיפה במטרה לגרום נזק,‬
‫בנוסף להפרת צו ההרחקה‬
‫שהוצא לבקשת הגברת מרסלה סוסה.‬
‫תהיה רשאי לדבר‬
‫בפני חבר מושבעים כדי להגן על עצמך,‬
‫אבל יש שלושה דברים שעליך להיות מודע אליהם.‬
‫אסור לך להתייעץ עם עורך דינך‬ ‫במהלך מתן ההצהרה.‬
‫זכותך לסרב לתת הצהרה ללא הודאה באשמה,‬
‫והמשפט יתקיים אפילו ללא הצהרתך.‬
‫אתה מבקש לדבר?‬
‫כן, כבודה.‬
‫בבקשה, שב מול בית המשפט.‬
‫לפני שתמשיך, עליי לוודא פרטים אישיים.‬
‫מה שמך המלא?‬
‫דניאל איגנסיו ארייטה.‬
‫לאום?‬
‫ארגנטינאי.‬
‫שם הוריך?‬
‫איגנסיו חורחה ארייטה ואליסיה קמפוס.‬
‫מצב משפחתי?‬
‫נשוי... פרוד.‬
‫פרוד או גרוש?‬
‫אנחנו לא גרושים.‬
‫מר ארייטה, במה אתה עוסק?‬
‫אני עצמאי.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫אני איש מכירות.‬
‫מה אתה מוכר?‬
‫חלקי חילוף לאופנועים.‬
‫מה הייתה כתובתך בזמן המעצר?‬
‫רחוב גרסייה לורקה 484, דירה 3.‬
‫אתה רשאי להתחיל.‬
‫סליחה?‬
‫אתה רשאי להתחיל בהצהרה שלך לגבי האישומים‬ ‫שהביאו אותך הנה.‬
‫האישומים הם שקריים.‬
‫מרסלה לא נתנה לי לראות את בני יותר משנה.‬
‫היא ממציאה תירוצים.‬ ‫היא הגישה נגדי 23 תלונות.‬
‫היא עושה ככל יכולתה‬ ‫כדי למנוע ממני לראות אותו.‬
‫זה לא הספיק כדי לכלוא אותי,‬
‫אז היא הפלילה אותי. היא אמרה...‬
‫היא אמרה שהיא צריכה לדבר איתי‬ ‫על מרטין הקטן, ונפלתי בפח.‬
‫זה תמיד היה ככה.‬ ‫היא נהגה לבגוד בי עם קולגות שלה בעבודה.‬
‫אמרתי את זה לשופט הקודם,‬ ‫אבל הוא לא הקשיב לי.‬
‫הוא היה בצד שלה.‬
‫כשהיינו ביחד, היא תמיד התייחסה אליי‬ ‫כאילו אני חסר תועלת.‬
‫היו לי... בעיות עם העסק, בעיות פיננסיות.‬
‫נאלצתי לסגור אותו.‬
‫אחרי זה, לא הצלחתי למצוא עבודה‬ ‫ובמקום לעזור לי,‬
‫היא התייחסה אליי כאילו אני חסר תועלת.‬
‫בגלל זה התחלתי לקחת סמים,‬ ‫כי היא הייתה נרקומנית.‬
‫היא נתנה לי כסף לקנות לה סמים,‬
‫ובסוף התחלתי להשתמש גם.‬
‫ואז זה...‬
‫הפך למחלה. נעשיתי מכור.‬
‫תראו, אני מעולם...‬
‫מעולם לא גנבתי כדי לקנות סמים,‬ ‫אני בא ממשפחה טובה.‬
‫חינכו אותי אחרת.‬
‫אבל החיים הביאו אותי לכאן,‬ ‫להודות בזה אל מול הוריי.‬
‫עשיתי הכול כדי להיגמל,‬ ‫הייתי בטיפול פסיכולוגי, אבל זה לא עבד.‬
‫בכל פעם שמצבי התחיל להשתפר,‬ ‫מרסלה גררה אותי בחזרה למטה.‬
‫היא התייחסה אליי כמו לזבל.‬
‫היא אמרה שאני לא מספיק גבר.‬
‫והיא עבדה עד מאוחר‬ ‫ובגדה בי עם קולגות שלה.‬
‫העבודה שלה הייתה בלילה,‬
‫וזה שימש לה כתירוץ.‬
‫אבל היא ידעה שהיא בוגדת בי.‬
‫השתמשתי בסמים כדי להתמודד‬ ‫עם הגיהינום שחייתי בו.‬
‫הנישואים שלנו התפרקו.‬
‫נהגנו לריב...‬
‫כל הזמן. היא צרחה עליי כדי שהשכנים ישמעו.‬
‫היא אפילו היכתה אותי.‬ ‫פעם, ניסיתי להגן על עצמי,‬
‫והיא ניצלה את זה כדי להגיש תלונה‬ ‫ולקחת את הבן שלי.‬
‫לא ראיתי אותו מאז אותו יום.‬
‫מאז אותו יום, היא לא מרשה לי לראות אותו.‬
‫היא הסיתה אותו נגדי.‬
‫הבן שלי לא מוכן לראות אותי,‬ ‫ולא קורא לי "אבא".‬
‫שתיהן, היא ואמא שלה, הן שטפו לו את המוח.‬
‫נעשיתי נואש.‬
‫התקשרתי אליה, אבל היא החליפה מספר.‬
‫התקשרתי לאמא שלה והיא אמרה שהיא לא בבית.‬ ‫התקשרתי אליה לעבודה.‬
‫שום דבר. היא לא ענתה לי.‬
‫יצרתי קשר בפייסבוק, שלחתי לה אימיילים,‬ ‫הודעות בוואטסאפ.‬
‫היא חסמה אותי.‬
‫אז נעשיתי נואש עוד יותר‬ ‫כי רציתי לראות את הבן שלי.‬
‫יש לכם מושג איזו הרגשה זו‬ ‫כשלא נותנים לך לראות את הבן שלך?‬
‫אז לא הייתה לי ברירה,‬ ‫הלכתי לחפש אותה כדי שנדבר.‬
‫היא ניצלה את זה כדי לומר‬ ‫שאיימתי להרוג אותה.‬
‫היא הגישה תלונה, הלכתי לבית משפט‬ ‫והוציאו נגדי צו הרחקה‬
‫כדי שלא אוכל להתקרב אליה ולבן שלי,‬ ‫הבן שהוא בשר מבשרי.‬
‫בנוסף לכך, אני משלם את המשכנתה.‬
‫לא הצלחתי למצוא עבודה בגלל ההאשמות,‬
‫והיה עוד יותר קשה למצוא עבודה‬ ‫בתור מכור לסמים.‬
‫לא הצלחתי לקנות סמים, הגעתי לתחתית.‬
‫חשבתי להתאבד.‬
‫אבל אז היא התקשרה כדי לומר לי...‬
‫שהיא צריכה לדבר איתי על מרטין הקטן,‬ ‫והאמנתי לה.‬
‫נפלתי בפח שלה.‬
‫ועכשיו תראו אותי.‬
‫איבדתי הכול.‬
‫איבדתי את הבן שלי,‬
‫חיי הרוסים, אני בכלא.‬
‫סיימת את ההצהרה שלך, מר ארייטה?‬
‫כן.‬
‫תהיה מוכן לענות לשאלות התביעה?‬
‫לא, אני לא מוכן.‬
‫אז אתה רשאי לחזור לשבת.‬
‫גלדיס?‬
‫גלדיס.‬
‫מאוחר, הבנות יגיעו עוד מעט.‬
‫אני באה, גברתי.‬
‫אני רק אומרת שהיא יכלה להודיע לי.‬
‫הבת שלה התקשרה וביקשה ממנה‬ ‫שתשמור על הילדים.‬
‫עדיף ככה, יותר אוכל בשבילנו.‬
‫אליסיה...‬
‫את בסדר?‬
‫את נראית מודאגת.‬
‫כן, אני בסדר.‬ ‫אותן בעיות כמו תמיד, אבל אני בסדר.‬
‫הכלה שלך, נכון?‬
‫שמעתי שהיא שוב הגישה תלונה נגד דניאל.‬
‫הכלה שלי לשעבר.‬
‫היא מאמללת אותו.‬
‫אני מרחמת על הנכד שלך‬ ‫שצריך לעבור את כל זה.‬
‫זה נורא.‬
‫אבל מה קרה?‬
‫הפעם הוא נעצר, נכון?‬
‫מאיפה את יודעת כל כך הרבה?‬
‫אני לא, בגלל זה אני שואלת.‬
‫היא הגישה כל כך הרבה תלונות,‬ ‫שלא מוכנים לשחרר אותו.‬
‫יש המון נשים שם בחוץ‬ ‫שמטריפות את הבעלים שלהן לשעבר.‬
‫באמת?‬ ‫-הן תמיד מתלוננות,‬
‫והשופטים מצדדים בהן.‬
‫כמובן, ככה הן משאירות את הילדים אצלן.‬
‫יודעות כמה זמן עבר מאז שהוא ראה את מרטין?‬
‫יותר משנה.‬
‫את יכולה לדרוש לראות אותו, את יודעת.‬
‫לא משנה שיש ביניהם סכסוך.‬ ‫בתור הסבתא, יש לך זכות.‬
‫אני יודעת, אבל איגנסיו ואני החלטנו‬ ‫שלא להתערב.‬
‫זה רק יחמיר את המצב.‬ ‫-כמובן.‬
‫צ'או, אליסיה.‬
‫צ'או.‬
‫צ'או, אליסיה.‬ ‫-צ'או.‬
‫שיעור יוגה ביום חמישי בבית שלי.‬
‫לא יודעת אם אצליח להגיע,‬ ‫ באים אליי צבעים הביתה.‬
‫שמרי על עצמך.‬
‫כן, תודה.‬
‫קום בבקשה כדי להישבע.‬
‫אתה נשבע לומר את האמת,‬ ‫את כל האמת, ורק את האמת?‬
‫כן, אני נשבע.‬
‫שב, בבקשה.‬
‫שם מלא?‬
‫איגנסיו חורחה ארייטה.‬
‫גיל?‬
‫שבעים.‬
‫מצב משפחתי?‬ ‫-נשוי.‬
‫מקצוע?‬
‫מהנדס.‬
‫בגמלאות. סליחה.‬
‫כתובתך?‬
‫רחוב פוסדס 1550, קומה שישית.‬
‫האם אתה מכיר את הנאשמת?‬
‫כן.‬
‫מאיפה אתה מכיר אותה?‬
‫היא העוזרת שלנו. היא הייתה העוזרת שלנו.‬
‫ממתי עד מתי?‬
‫מאז... 2014, פברואר 2014...‬
‫עד עכשיו. עד שזה קרה.‬
‫האם מערכת היחסים שלך עם הנאשמת‬
‫מונעת ממך לענות על שאלות מסוימות בכנות?‬
‫לא.‬
‫אעביר את החקירה לידי התובע המחוזי.‬
‫תודה, כבודו.‬
‫תוכל לומר לנו איך פגשת את הנאשמת?‬
‫כן... חברה של אשתי המליצה עליה.‬
‫חיפשנו עוזרת.‬
‫אז ראיינו אותה.‬
‫מאז היא גרה אצלנו ועובדת אצלנו.‬
‫באותו זמן, הבן שלה סנטיאגו‬ ‫כבר היה איתה, נכון?‬
‫לא, סנטיאגו הקטן הגיע הרבה אחרי זה.‬
‫אה, ואיך הגבת כשזה קרה?‬
‫בסדר. אשתי הייתה הראשונה ששמה לב‬ ‫שגלדיס בהיריון.‬
‫גלדיס בעצמה לא ידעה,‬ ‫היא בכלל לא הרגישה בכך.‬
‫ומה עשית לאחר שהוא נולד?‬
‫גידלנו אותו, פחות או יותר.‬
‫העניין הוא שגלדיס היא אישה פשוטה מאוד.‬
‫היא לא מבריקה במיוחד.‬ ‫היא גדלה בטבע, בשדות.‬
‫אבל היא תמיד הייתה ישרה.‬
‫אפילו כשנעלם כסף בבית,‬ ‫מעולם לא חשדנו בה.‬
‫בכלל לא.‬
‫לא עד שזה קרה, כן?‬
‫איך היית מתאר את מערכת היחסים‬ ‫של גלדיס עם בנה סנטיאגו?‬
‫הייתה להם מערכת יחסים טובה.‬
‫כן...‬
‫אשתי עזרה לה בכל הנוגע להשכלה שלו,‬
‫לחינוך שלו,‬
‫גלדיס תמיד התייעצה איתה.‬
‫אתה מכיר את האבא?‬
‫כן.‬
‫הוא איזה בחור שעובד בשכונה.‬
‫אבל ברגע שהוא גילה שהיא בהיריון,‬
‫הוא נעלם.‬
‫לא רצינו להתערב, אתה יודע...‬
‫אני לא יודע, זה עניין פרטי.‬
‫כבודו, התביעה סיימה.‬
‫תודה, מר ארייטה, אתה רשאי לחזור לשבת.‬
‫גלדיס.‬
‫גלדיס, שכחת להשאיר כוס בחדר הרחצה.‬
‫איפה היא?‬ ‫-שם, גברתי.‬
‫אנחנו נאכל היום בחוץ, טוב?‬
‫כן, גברתי.‬
‫יש עוף עם אורז במקרר.‬
‫גלדיס, לילד הזה יש חום.‬
‫תכיני לו אמבטיה פושרת, ואני כבר חוזרת.‬
‫כן, גברתי.‬
‫לסנטי יש חום.‬
‫מה קרה?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אבל אם לא הייתי שמה לב...‬
‫אני לא יודעת מה עובר עליה בזמן האחרון.‬
‫הוא צריך אמבטיה חמה...‬
‫זה ישפר את הרגשתו.‬
‫מה אם לא נצא?‬
‫את צוחקת, נכון?‬
‫לא, אני לא צוחקת.‬
‫הוא חולה.‬
‫אז מה? תני לאמא שלו לטפל בו.‬
‫אנחנו לא יכולים להבריז להקטור.‬
‫הם החברים שלנו.‬
‫בבקשה.‬
‫אליסיה, בואי נלך.‬
‫לא, אני לא רוצה ללכת.‬
‫למה?‬
‫אני לא רוצה שהם יתחילו לשאול על דניאל.‬
‫איך דניאל קשור לזה?‬
‫רוברטו פתח את הפה הגדול שלו כי הוא רכלן,‬
‫ועכשיו חצי עולם יודע.‬
‫זה לא בגלל רוברטו.‬
‫זה כן.‬ ‫-לא.‬
‫אני זה שדיבר על דניאל.‬
‫אני הולך.‬
‫את באה?‬
‫תוכלי לומר לנו איך פגשת את הנאשם?‬
‫נפגשנו לפני שבע שנים.‬
‫הוא היה בניתוק מהמשפחה שלו באותו זמן.‬
‫למעשה, אבא שלו זרק אותו מהבית‬ ‫אחרי שהיה ביניהם ריב גדול.‬
‫גם אני לא דיברתי עם משפחתי, והתחברנו מיד.‬
‫הוא היה מקסים מאוד ואני הייתי צעירה מאוד.‬
‫בת כמה היית?‬
‫הוא היה בן 30, אני בת 22.‬
‫יצאנו במשך כמה זמן,‬ ‫ונכנסתי להיריון אחרי כשנה,‬
‫אז עברנו לגור ביחד.‬
‫בעצם, הוא עבר לגור איתי.‬
‫הוא בדיוק סגר את סוכנות האופנועים שלו,‬ ‫והיה שקוע בחובות.‬
‫התוכנית הייתה שהוא ימצא עבודה חדשה‬
‫ויעזור לי עם ההיריון שלי.‬
‫הזמן עבר, מרטין נולד, ודניאל לא מצא עבודה.‬
‫אז נאלצתי לקצר את חופשת הלידה שלי,‬
‫אבל הכסף עדיין לא הספיק לשלושתנו,‬
‫אז התחלתי לעבוד במשמרת לילה.‬
‫הוא עזר לך עם התינוק?‬
‫הוא שמר עליו בזמן שעבדתי.‬
‫אבל אם לומר את האמת,‬ ‫אחרי העבודה הייתי צריכה לעשות הכול.‬
‫החלפתי לו חיתולים, ניקיתי את הבית,‬ ‫דאגתי שיהיה אוכל במקרר.‬
‫הוא לא ממש עזר.‬
‫וגם לא נראה שבער לו למצוא עבודה,‬
‫ועוד פחות אחרי שהוא התחיל להשתמש.‬
‫מה הוא לקח?‬
‫בהתחלה הוא היה משתכר,‬
‫ואז הוא התחיל לקחת קוקאין,‬ ‫ואח"כ הוא עישן קראק.‬
‫ואז ההתעללות התחילה.‬
‫הוא העליב אותי, השפיל אותי,‬
‫לפעמים אפילו בנוכחות חבריי,‬
‫שהפסיקו לבקר.‬
‫אחרי זה, נכנס לו רעיון‬
‫שאני בוגדת בו עם קולגות בעבודה,‬
‫והוא קרא לי זונה.‬
‫אני? זונה? עבדתי 14 שעות ברציפות.‬
‫בשלב מסוים היו לי שלוש עבודות.‬
‫ההתעללות הייתה פסיכולוגית בלבד,‬ ‫או גם פיזית?‬
‫בהתחלה, הוא רק התעלל בי מבחינה רגשית.‬
‫הוא ירק עליי,‬
‫הכריח אותי לישון בחוץ.‬
‫למשל, אם הוא לא אהב את האוכל שהכנתי,‬ ‫הוא זרק אותו עליי.‬
‫הפרנויה שלו החמירה בגלל הסמים.‬
‫אז ביקשתי שנלך לטיפול זוגי‬
‫כי אהבתי אותו וחשבתי שנוכל לפתור את זה.‬
‫הלכנו פעמיים.‬
‫זהו זה.‬
‫המשכתי ללכת לבד.‬
‫כשהכסף הלך ואזל, הוא התחיל לעשן פאקו,‬
‫ואז ההתעללות הפיזית החלה.‬
‫לא כל כך כשהוא היה בהיי,‬ ‫כי אז הוא היה חצי מעולף‬
‫ועדיין יכולתי להמשיך בחיי כרגיל.‬
‫הבעיה הייתה כשנגמר לו הסם.‬ ‫אז הוא נעשה אלים.‬
‫בגלל זה התחלתי לתת לו כסף לסמים,‬
‫כדי שיעזוב אותי ואת מרטין במנוחה.‬
‫חשבתי הרבה פעמים לעזוב,‬ ‫אבל לא היה לי לאן ללכת.‬
‫לא הייתי בקשר עם משפחתי,‬ ‫ולא נשארו לי חברים.‬
‫וחוץ מזה, ההתעללות...‬
‫הייתה רבה כל כך, והיו לי נדודי שינה,‬ ‫והכול ביחד,‬
‫שלא היה לי זמן לחשוב מה עליי לעשות.‬
‫הסתבכתי מעל לראש. אני לא יודעת איך שרדתי.‬
‫ומתי החלטת לעזוב?‬
‫יום אחד נגמרו לו הסמים, ואז הוא השתגע.‬
‫הוא נעל אותי ואת מרטין בחדר‬ ‫והתחיל להכות אותנו.‬
‫הוא היכה את הבן שלי.‬
‫הוא אמר שהוא יהרוג אותנו ואחר כך יתאבד.‬
‫בשלב מסוים, הוא לקח סכין,‬
‫והבנתי שלא נצא מזה בחיים.‬
‫אז כשדעתו הוסחה ממשהו,‬
‫תפסתי את הבן שלי וקפצתי מהחלון.‬
‫לא היה לי לאן ללכת,‬ ‫אז חברה מהעבודה לקחה אותנו אליה.‬
‫היא עזרה לי להגיש את התלונה הראשונה.‬
‫אחרי שברחת עם הבן שלך,‬
‫ראית שוב את הנאשם?‬ ‫-כן.‬
‫הוא גילה איכשהו איפה אני נמצאת‬ ‫ובא לאיים עליי.‬
‫הוא איים להרוג אותך?‬ ‫-כן.‬
‫חייתי בפחד כי ידעתי למה הוא מסוגל.‬
‫אז המשכתי להגיש תלונות‬ ‫עד שהוציאו לטובתי צו שיגן עליי,‬
‫צו הרחקה.‬
‫אבל זה לא עניין אותו, הוא בא בכל מקרה.‬
‫הוא אמר שהוא אוהב אותי,‬ ‫שהוא רוצה שנחזור להיות ביחד.‬
‫הוא רתח מכעס בכל פעם שאמרתי לא.‬
‫לתלונות שהגשת הייתה השפעה כלשהי?‬
‫אפס השפעה.‬
‫הן נקברו תחת בירוקרטיה.‬
‫לא סופקה לי הגנה משטרתית,‬ ‫שום כפתורי מצוקה.‬
‫רק כשהוא דקר אותי החליטו להקשיב לי.‬
‫ואז הגעת לבית המשפט בפעם הראשונה?‬
‫כן, הוא קיבל שנתיים על תנאי.‬
‫בסוף, הפתרון היה גרוע יותר מהבעיה,‬
‫כי עכשיו הוא כעס עליי עוד יותר.‬
‫ובכל הזמן הזה, ידעת ממה הוא מתפרנס?‬
‫הוא עבד?‬ ‫-לא.‬
‫השכנים אמרו לי שהוא הסתגר בתוך הבית‬
‫ומכר הכול.‬
‫השארתי שם הכול.‬
‫כסף שחסכתי, רהיטים, שתי טלוויזיות, הכול.‬
‫הוא מכר הכול.‬
‫לא נשאר כלום.‬
‫תוכלי בבקשה לומר לנו...‬
‫מה קרה בלילה שהותקפת?‬
‫חזרתי מהעבודה.‬
‫הוא תפס אותי מאחור,‬
‫איים עליי באקדח והכריח אותי‬ ‫להיכנס לבית שלי.‬
‫פחדתי מאוד כי היו אמורים להביא את מרטין‬ ‫בכל רגע,‬
‫אז רק רציתי שהוא יילך לפני שהבן שלי יגיע.‬
‫ואז הוא התחיל לאיים עליי.‬
‫הוא שאל אם הייתי עם רובן,‬
‫חבר מהעבודה.‬
‫לא ידעתי אם להכחיש או לשתף איתו פעולה.‬
‫הוא היה כועס עליי בכל מקרה.‬
‫ואז במהלך הריב הזה,‬ ‫הוא קרע מעליי את הבגדים.‬
‫ואז הוא אנס אותך?‬
‫כן.‬
‫ולא התנגדת לו?‬
‫התנגדתי.‬
‫אבל היה לו אקדח.‬
‫ולומר את האמת,‬ ‫רק רציתי שהוא יסיים ויסתלק משם‬
‫לפני שמרטין יגיע.‬
‫לא היה לי אכפת אפילו.‬
‫למזלי, הוא נבהל כששמע את פעמון הדלת‬ ‫וברח משם.‬
‫אם הוא היה נשאר, אני לא יודעת מה היה קורה.‬
‫תודה.‬
‫זה הכול, כבודה.‬
‫תודה, אדוני.‬ ‫מרסלה סוסה, את יכולה לחזור לשבת.‬
‫זהירות, זה חם. תנשוף.‬
‫טוב. תאכל.‬ ‫-...לומר שהוא נרקומן?‬
‫תגיד לרוברטו שלא. זה מטורף.‬
‫לא, מה שמטורף זה שאת חושבת‬ ‫שהוא ייצא זכאי, אליסיטה.‬
‫האפשרות היחידה שלו היא להודות באשמה,‬ ‫להודות בזה ולומר שהוא היה בהשפעת סמים.‬
‫אבל אין להם כלום.‬
‫זה מילה שלה כנגד שלו.‬ ‫-יש להם.‬
‫רוברטו דיבר עם התובע המחוזי.‬
‫ו...?‬
‫יש להם דגימת זרע.‬
‫כן, כמובן. היא פיתתה אותו‬
‫כדי שיעשו לה בדיקת אונס.‬ ‫-אליסיה, תקשיבי.‬
‫אם דגימת הזרע תתאים לדנ"א של דניאל...‬
‫יחד עם העבירות הקודמות שלו, הוא גמור.‬
‫עכשיו,‬
‫אם הוא יודה באשמה‬
‫ויגיד שהוא היה בהשפעת סמים...‬
‫הבן שלי לא נרקומן‬
‫והוא בהחלט לא אנס!‬
‫אל תרימי את הקול, בבקשה.‬
‫כדאי שנדבר עם...‬
‫עם עורך הדין הפלילי הזה, מה שמו?‬ ‫העו"ד של הקטור.‬
‫של מי? של הקטור?‬
‫כן.‬ ‫-אצ'זבל?‬
‫כן, אצ'זבל.‬
‫אליסיה, הוא יקר.‬
‫איגנסיו, זה הבן שלך.‬
‫אם עלינו לעשות מאמץ, או לצמצם בהוצאות,‬ ‫נעשה זאת.‬
‫אני יודע שהוא הבן שלי, אבל לא מדובר כאן‬ ‫בחיסכון בהוצאות, אליסיה.‬
‫אצ'זבל לא רק גובה שכר טרחה,‬
‫הוא גם צריך כסף לשוחד.‬
‫אבינו שבשמיים,‬
‫יתקדש שמך.‬
‫תבוא מלכותך.‬
‫ייעשה רצונך כמו בשמיים כן בארץ.‬
‫את לחם חוקנו תן לנו יום-יום,‬ ‫וסלח לנו את חובתנו כי סולחים גם אנחנו...‬
‫גלדיס.‬
‫כן, גברתי.‬
‫כשתסיימי, תבואי למטבח. יש לי את השכר שלך.‬
‫אני כבר באה, גברתי.‬
‫בואי, גלדיס, בבקשה.‬
‫כן, גברתי.‬
‫תחתמי כאן.‬
‫כשתסיימי, תספרי את זה, בסדר?‬
‫אנחנו מפסיקים לשלוח את הבגדים למכבסה.‬
‫את תכבסי אותם.‬ ‫-כן, גברתי.‬
‫אני גם רוצה שתפסיקי ללכת לשוק האיכרים.‬
‫הם גנבים.‬
‫כן, גברתי.‬ ‫-אני אבוא איתך לעשות קניות.‬
‫אני לא מבינה לאן הכסף נעלם.‬
‫מה עשית שם?‬
‫כלום.‬
‫מה זאת אומרת, כלום?‬
‫כואבת לי הבטן.‬
‫בואי איתי.‬
‫כבר אמרתי לך, בעיר לא מתנהגים ככה.‬
‫אם את לא מרגישה טוב וכואבת לך הבטן,‬
‫תקחי בוסקופן.‬
‫קחי 20 טיפות עכשיו ו-20 לפני השינה.‬
‫תגידי לי אם עדיין כואב בבוקר.‬
‫תודה, גברתי.‬
‫על לא דבר.‬
‫גברת ארייטה?‬ ‫-כן.‬
‫בואי איתי, בבקשה.‬ ‫-כן.‬
‫מכאן.‬
‫גברת ארייטה.‬ ‫-לעונג הוא לי.‬
‫העונג כולו שלי, אני אצ'זבל.‬
‫ממה שאמרת לי, נראה שלא נוכל לעשות דבר.‬
‫קיוויתי שתציע איזו חלופה.‬
‫מדובר בסיפור מורכב מאוד.‬
‫הוא מצריך פתרון יסודי יותר מפתרון משפטי.‬
‫סליחה, אבל אני לא מבינה.‬
‫אנחנו נפסיד בבית המשפט.‬
‫עלינו לגרום להם לוותר על התביעה.‬
‫זה לא יקרה בקלות או בזול, אבל זה אפשרי.‬
‫באיזה סכום מדובר?‬
‫נוכל לעשות את זה תמורת 400 אלף.‬
‫ארבע מאות אלף פזו, כן?‬
‫דולר.‬
‫חלק מההוצאות יש לכסות בטווח המיידי.‬
‫לאחר מכן, תוכלו לשלם 50 אחוז משכרי‬ ‫ואת השאר אחרי שנסיים.‬
‫אם לומר את האמת...‬
‫אני לא חושבת שנוכל לממן זאת.‬
‫אל תדאגי.‬
‫תחשבי על זה.‬
‫דברי על זה עם בעלך.‬
‫כשיש רצון, מוצאים את הדרך. אז נמצא דרך.‬
‫בסדר.‬
‫אני כאן בשבילכם.‬
‫תודה, אדוני.‬
‫גלדיס?‬
‫גלדיס, זאת את?‬
‫איגנסיו, תתעורר.‬
‫שמעתי רעשים וגלדיס לא עונה. גלדיס!‬
‫לך תבדוק.‬ ‫-אני הולך.‬
‫גלדיס?‬
‫אליסיה.‬
‫תודה.‬
‫כן, כמובן, דוקטור.‬
‫כמובן.‬
‫הוא בטח בן שלוש או ארבע.‬
‫לא, אני לא חושב שיש סכנה, לא.‬
‫כתבת את כל השמות?‬
‫בסדר, לא, תשאיר את זה ריק.‬ ‫הרופא צריך לחתום על זה.‬
‫אז אתם מוכנים לקבל‬ ‫אפוטרופסות זמנית על הילד?‬
‫כן, כמובן.‬
‫תכתוב את השמות של כולם.‬ ‫-בסדר, דוקטור.‬
‫אני אסביר להם את הנוהל.‬
‫בסדר.‬
‫מחרתיים ייקחו אותה‬ ‫לבית המשפט לענייני משפחה.‬
‫לא, בבקשה, תודה.‬
‫זמנו את העד הבא, בבקשה.‬
‫שב.‬
‫זומנת למשפט הפלילי הזה‬
‫שמתנהל נגד גלדיס סוזנה פריירה,‬
‫שמואשמת ברצח בנסיבות מחמירות‬ ‫של קשר משפחתי.‬
‫הפקידה תסביר את העונש על מתן עדות שקר.‬
‫המוסר עדות שקר ומכחיש את האמת,‬ ‫באופן מלא או חלקי,‬
‫במהלך עדותו אל מול שופט מכהן,‬
‫יידון לעונש שבין חודש לארבע שנות מאסר.‬
‫אם עדות השקר תגרום להפללת הנאשם,‬
‫העונש יהיה בין שנה לעשר שנות מאסר,‬
‫ובכל המקרים תיקבע אי כשירות‬ ‫למשרות ציבוריות ‬
‫לתקופה של פי שניים מגזר הדין.‬
‫קום בבקשה כדי להישבע.‬
‫האם אתה נשבע לומר את האמת,‬ ‫את כל האמת, ורק את האמת?‬
‫כן, אני נשבע.‬ ‫-אתה רשאי לשבת.‬
‫מהו שמך המלא?‬
‫אסטבן אלחנדרו פא‬‫לרוס.‬
‫מהו עיסוקך?‬
‫אני רופא.‬
‫איפה עבדת בתאריך 1 ביוני?‬
‫הייתי בתורנות במוקד החירום הרפואי.‬
‫האם הכרת את הנאשמת לפני אותו לילה?‬
‫לא.‬
‫אעביר את החקירה לידי מר וידאל‬‫,‬ ‫התובע המחוזי.‬
‫תודה, כבודו.‬
‫אדוני,‬‫ תוכל לומר לנו מה קרה‬ ‫בליל ה-1 ביוני?‬
‫כן.‬
‫הייתי בביה"ח כשהתקבל קוד אדום מרקולטה.‬
‫אישה איבדה את ההכרה ודיממה.‬
‫כשהגעתי לשם, בעל הבית פתח את הדלת‬
‫ואמר לי שמדובר בעוזרת הבית שלהם.‬
‫תוכל להצהיר לפרוטוקול שמדובר היה בנאשמת?‬
‫כן.‬ ‫-המשך.‬
‫היא הייתה בהכרה, אבל בהלם.‬
‫היא איבדה דם רב.‬
‫בדקתי אותה והבחנתי שהיא ילדה.‬
‫אז שאלתי אותה איפה התינוק,‬ ‫אבל לא היה נראה ש...‬
‫שהיא מבינה אותי.‬
‫המעסיק שלה אמר לי‬ ‫שהיא איבדה את ההכרה בחדר הרחצה,‬
‫אז נכנסתי‬
‫ומצאתי את התינוק במקלחת.‬
‫בדקתי אותו ווידאתי שאין סימני חיים.‬
‫תאר בבקשה‬
‫בדיוק מה ראית כשנכנסת לחדר הרחצה.‬
‫היה דם על הרצפה...‬
‫ומים בכל מקום. היו שם דלי וסמרטוט.‬
‫היה ברור שמישהו ניסה לנקות שם.‬
‫היו כתמי דם גם על וילון המקלחת,‬
‫כאילו מישהו פתח אותו.‬
‫ומאחורי הווילון, במקלחת,‬ ‫הייתה גופת התינוק.‬
‫תאר בבקשה את הגופה.‬
‫היא הייתה על רצפת המקלחת, עטופה במגבת.‬
‫קבעת את סיבת המוות?‬
‫כן, הוא מת מחנק.‬
‫היה ברור שהוא נולד חי.‬
‫כוונתך שהוא נולד, התחיל לנשום ואז נחנק?‬
‫כן, בדיוק.‬
‫יכול להיות שהיה מדובר בהפלה?‬
‫לא, הוא נולד, התחיל לנשום, ואז נחנק.‬ ‫זה כתוב בדוח הנתיחה.‬
‫יכול להיות שהוא נחנק בידי חבל הטבור?‬
‫החבל לא היה כרוך סביבו,‬ ‫ולא היו סימנים על הצוואר.‬
‫תודה לך.‬
‫כבודו, התביעה סיימה.‬
‫אדוני הסנגור?‬
‫אתה אומר שהתינוק היה עטוף במגבת.‬
‫תוכל לומר למה אתה בדיוק מתכוון בכך?‬
‫הוא היה עטוף.‬
‫עטוף איך?‬
‫ככה, עטוף.‬
‫אבל הוא היה עטוף כמו משהו שמנסים להסתיר‬
‫או עטוף כמו שעוטפים תינוק?‬
‫כן...‬
‫אני לא יודע.‬ ‫-ראית את הפנים שלו?‬
‫כן.‬
‫אז המגבת הייתה עטופה סביב גופו,‬ ‫אבל הפנים שלו היו חשופות,‬
‫כמו כשעוטפים תינוק, נכון?‬
‫כן, יכולת לראות את הפנים.‬ ‫-בסדר.‬
‫אתה טוען שהתינוק מת מחנק,‬ ‫אבל לא היו סימנים על הצוואר.‬
‫אז איך הוא נחנק?‬
‫הדרך הסבירה היחידה היא חסימת דרכי הנשימה.‬
‫כלומר, באמצעות חסימת האף והפה?‬
‫כן.‬
‫לא יכול להיות שמדובר בתאונה?‬
‫אני לא מבין.‬
‫אולי הנאשמת ניסתה להשתיק את התינוק‬ ‫כדי שלא ישמעו אותו‬
‫וחנקה אותו בטעות.‬
‫תצטרכו לשאול אותה, אני רק יודע שהוא נחנק.‬
‫ההגנה סיימה, כבודו. תודה.‬
‫תראי, גברת מרינה,‬ ‫מה שמדאיג אותי זה החיפושים.‬
‫המשטרה באה כבר שלוש פעמים,‬
‫וגם נציג מבית המשפט...‬
‫ערב טוב, רורו.‬
‫ערב טוב, גברתי.‬
‫היא השאירה את הילד אצלה?‬
‫אני לא יודע מה יהיה...‬
‫הוא סוף סוף נרדם.‬
‫הוא ממש מתקשה להירדם לבד.‬
‫הוא יזחל חזרה הנה ב-12 בלילה.‬
‫איגנסיו, חייבים לקבל את ההצעה של אצ'זבל.‬
‫חשבנו כבר מזמן להצטמצם קצת.‬
‫זה הרגע הנכון.‬
‫זאת הדרך היחידה להציל את דניאל.‬
‫הוא צריך להודות באשמה.‬
‫אם הוא יודה באשמה,‬
‫איך הוא יתמודד?‬
‫אני לא מבין אותך.‬ ‫-אחרי מה שקרה עם גלדיס,‬
‫כמה זמן לדעתך יקח לתקשורת לגלות‬ ‫שהבן שלנו בכלא?‬
‫נמאס לי לחפות על הבן שלנו!‬
‫קודם, זה היה...‬
‫ה-100,000 על הבר, אחר כך האופנועים,‬ ‫אחר כך...‬
‫מכרנו את החנות בארנלס כדי לשלם את החובות‬ ‫של סוכנות האופנועים‬
‫שהוא הפיל עלינו.‬
‫הפעם היחידה... הפעם היחידה, כן?‬
‫...שניסינו לנהוג בהיגיון‬
‫וסירבנו לשלם על המכונית החדשה שלו,‬ ‫בשם אלוהים,‬
‫כי המכונית שלו הייתה בסדר‬ ‫וזו סתם הייתה קפריזה,‬
‫הוא לא נתן לנו לראות את מרטין‬ ‫במשך יותר משנה.‬
‫לא רצית לתת לו את הכסף.‬
‫הוא לא יכול להסיע ילד במכונית לא בטיחותית.‬
‫נמאס לי כל הזמן לפתוח את הארנק‬
‫ולסתום את הפה, אני לא יכול יותר.‬
‫אתה לא יכול!‬
‫אז בוא נגמור עם זה.‬
‫כן, נגמור עם זה.‬
‫נשכור את אצ'זבל‬
‫ונעבור לדירה קטנה יותר, בסדר?‬
‫תעשי מה שאת רוצה...‬
‫אבל בלעדיי.‬
‫מה זאת אומרת, בלעדיך?‬
‫אני עוזב, אליסיה.‬
‫גמרתי עם כל זה.‬
‫ספרי בבקשה מה המומחיות שלך.‬
‫אני פסיכולוגית שמתמחה‬ ‫במקרים של רצח תינוקות.‬
‫האם בדקת את הלקוחה שלי?‬
‫כן.‬
‫איך תסבירי איך מישהי כמו גלדיס,‬ ‫אישה רגועה וצייתנית,‬
‫ללא עבירות קודמות, נכנסה למצב הזה?‬
‫קודם, ברצוני להבהיר משהו.‬
‫המקרים הללו תמיד קורים במצב של מצוקה קשה.‬
‫לעתים קרובות קורה, כמו במקרה של גלדיס,‬
‫שהאמא אפילו לא זוכרת מה קרה.‬
‫אז יש קווי דמיון למקרים אחרים שחקרת?‬
‫כן, כמובן.‬
‫המכנה המשותף העיקרי‬ ‫הוא שהאמא משכנעת את עצמה‬
‫שההיריון לא קיים, אז הלידה לא תקרה.‬
‫במקרה של גלדיס, היא נולדה וגדלה‬ ‫בסביבה של עוני קשה.‬
‫היא סבלה מהתעללות במשפחה.‬
‫היא לא מסוגלת להתמודד עם אימהות.‬
‫למעשה, המעסיק שלה גידל את בנה הראשון.‬
‫אמא שלה מתה כשהייתה צעירה מאוד,‬
‫השותף של אביה הכריח אותה לעבוד‬ ‫בתנאי עבדות.‬
‫מצד שני, היה פחד חזק מאוד‬
‫ממה שיקרה במקרה של היריון נוסף,‬
‫בעיקר בעקבות האיום של המעסיק שלה‬
‫שהיא תסולק מהבית במידה וזה יקרה.‬
‫לבסוף, ישנה האפשרות‬
‫שההיריון הוא תוצאה של אונס.‬
‫ההגנה סיימה, כבודו.‬
‫התובע המחוזי.‬
‫תודה, כבודו.‬
‫גם אם נקבל את הסיבות שציינת,‬
‫גלדיס פריירה לא יכלה למצוא‬ ‫פתרון אחר לבעיה?‬
‫אפילו הפלה נראית כמו פתרון‬ ‫פחות דרסטי מאשר לחכות תשעה חודשים,‬
‫ללדת ואז לחנוק את הילד.‬
‫בראשה של גלדיס,‬ ‫הלידה מעולם לא עמדה להתרחש.‬
‫היא כבר ילדה בעבר.‬
‫היא לא קיבלה מחזור כבר חודשים,‬ ‫היא עלתה במשקל.‬
‫היא לא חשדה שהיא בהיריון?‬
‫זה יותר מורכב מזה.‬
‫הלחץ מילד לא רצוי,‬
‫יחד עם האפשרות שתהיה חסרת בית,‬ ‫היו יותר מדי בשבילה.‬
‫אצל אימהות כאלה,‬ ‫ההכחשה מגיעה לרמות כאלה קיצוניות‬
‫שהן יכולות שלא להציג תסמינים,‬ ‫לפתח בטן בולטת או להיראות בהיריון.‬
‫אתה ודאי יודע שהכחשה‬
‫היא מנגנון הגנה טבעי שכולנו משתמשים בו.‬
‫הוא מה שמונע מאיתנו‬
‫לסבול מהרעיון שיום אחד נמות.‬
‫בסדר.‬
‫בואי נניח שהכחשה‬
‫הייתה מה שמנע מגלדיס להכיר בכך‬ ‫שהיא בהיריון.‬
‫אבל ברגע שהיא כן ילדה,‬ ‫למה לא למסור את הילד לאימוץ?‬
‫אפילו אם היא לא רצתה שמישהו יידע,‬
‫היא יכלה להניח אותו במפתן של כנסייה.‬
‫לא, זו לא הייתה אופציה מבחינתה.‬
‫גלדיס פריירה היא אנלפבתית למחצה‬ ‫עם עיכוב התפתחותי מוחי קל.‬
‫אפילו אם היא אנלפבתית,‬
‫וסובלת מעיכוב התפתחותי,‬
‫היא לא הבינה שלחנוק תינוק זה לא בסדר?‬
‫שוב...‬
‫לידה בלתי צפויה אצל אישה‬ ‫שלא ידעה שהיא בהיריון‬
‫יוצרת מצב של הלם‬
‫שמסוגל לבטל כל הליך מחשבה הגיוני או מוסרי.‬
‫וכאן.‬
‫וגם כאן, גברת ארייטה.‬
‫זהו זה?‬
‫לעת עתה.‬
‫טוב.‬
‫כלומר...‬
‫היא, מרסלה...‬
‫תוכל לערער?‬
‫כן, אבל בלי דגימת הדנ"א,‬ ‫אני בספק אם הערעור יתקבל.‬
‫- מעבדת זיהוי פלילי -‬
‫מה אעשה בזה?‬ ‫-מה שתרצי. זה שלך עכשיו.‬
‫אני מציע לך להשמיד את זה.‬
‫מתי הבן שלי ישוחרר?‬
‫כבר הגשתי בקשת ביטול משפט.‬
‫עניין של כמה ימים.‬
‫תודה, אדוני.‬
‫תודה לך....‬
‫גברת ארייטה.‬
‫זה גן נחמד מאוד.‬
‫בטוחה שאת לא רוצה קפה?‬
‫לא, תודה.‬
‫היה קשה לקבל אותו בשלב כל כך מאוחר בשנה,‬
‫אבל דיברתי עם הגננת וזה יהיה בסדר.‬
‫האמת שאני לא חושבת שזה גן טוב.‬
‫זה גן שמתאים לו מאוד, בהתחשב במצב.‬
‫יש פה כל מיני משפחות.‬
‫זו קבוצה מגוונת הרבה יותר,‬
‫מה שיעזור לו להימנע מסטיגמות.‬
‫נכון?‬
‫עם כל מה שסנטי עובר כרגע,‬
‫אני לא רוצה לשנות עוד דברים בחיים שלו.‬
‫תראי, מה שהוא צריך עכשיו זה מקום‬
‫שבו הוא יוכל לחוות אינטראקציה‬ ‫עם ילדים אחרים.‬
‫כן.‬ ‫-הוא צריך לבנות קשרים חברתיים,‬
‫במקום שבריא יותר עבורו.‬
‫קשרים חדשים. זו הזדמנות נהדרת.‬
‫הזדמנות נהדרת.‬
‫נראה לי...‬
‫שבמקום לעזור לו, אתם מנסים להיפטר ממנו.‬
‫לא, אליסיה, זה לא ככה.‬
‫אנחנו... מודאגים מאוד.‬
‫כולם כאן מאוד דואגים לו.‬
‫האם רמזת פעם לגלדיס פריירה‬ ‫שאין מקום בבית שלך לילד נוסף?‬
‫לא ידעתי שהיא בהיריון.‬
‫עדיין, אולי רמזת לה או אמרת לה‬
‫שלא תוכלי לגדל ילד נוסף שלה בבית.‬
‫אני מצטערת, אתה מאשים אותי במה שהיא עשתה?‬
‫למה שהיא עשתה אין בכלל שם, אדוני.‬
‫זה דבר בלתי נסלח.‬
‫אפילו חיות לא עושות את זה.‬
‫ועכשיו מסתבר שאני האחראית לכך?‬
‫אחרי כל מה שעשיתי בשבילה?‬
‫כשהיא באה אלינו לראשונה,‬ ‫היא בקושי ידעה איך לדבר.‬
‫אנחנו לימדנו אותה.‬
‫כשהיא ילדה את הבן שלה, אני גידלתי אותו.‬
‫היא לא ידעה שהיא בהיריון.‬
‫כשלקחתי אותה להיבדק,‬
‫היא הייתה בחודש השביעי.‬
‫כל אחד אחר היה מסלק אותה.‬
‫אני עזרתי לה בכול.‬
‫גידלתי את הילד שלה,‬
‫לקחתי אותו לרופא,‬
‫רשמתי אותו לגן ילדים איכותי.‬
‫אפילו הלכתי לאספות ההורים.‬
‫היא לא יודעת איך להתנהג בחברת אנשים.‬
‫ועכשיו אתה אומר לי שאני אשמה...‬
‫בזוועה שהיא ביצעה?‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫אחרי כל הדברים הנוראים‬ ‫שעברתי בבית שלי.‬
‫בבית שלי!‬
‫והחרפה שהיא המיטה עלינו בפומבי.‬
‫עדיין לא ענית לשאלה, גברת ארייטה.‬
‫האם רמזת,‬
‫או אמרת, או הערת, לגלדיס פריירה, שאין מקום‬
‫לילד נוסף בביתך, כן או לא?‬
‫לא.‬
‫ההגנה סיימה, כבודו.‬
‫תודה, גברת ארייטה. את רשאית לקום.‬
‫תודה.‬
‫מה אם לא יהיה לנו זמן לבשל?‬
‫נעשה מאוחר,‬
‫לא נספיק להכין את המילנזה שרצינו...‬
‫בואי, דודה.‬
‫בוא, סנטי, נחצה כאן את הרחוב, בסדר?‬
‫מה לעשות?‬
‫סנטי, בוא תעזור לסדר את השולחן.‬
‫תחזיק חזק, בשתי ידיים. הנה.‬
‫אוי... זהירות.‬
‫דודה!‬ ‫-תיזהר לא להפיל.‬
‫לא שברתי את זה.‬ ‫-נכון שהמילנזה מריחה נהדר?‬
‫אני רוצה לאכול.‬
‫הנה, דודה.‬
‫יפה מאוד, סנטי.‬
‫אני מכריזה עליך בתור העוזר הכי טוב‬ ‫שהיה לי אי פעם.‬
‫הנה פדרו.‬
‫מי?‬ ‫-פדרו.‬
‫הבובה.‬
‫אמא שלו באה.‬
‫אמא שלו.‬
‫יפה מאוד.‬
‫אתה עדיין אוהב שמאכילים אותך.‬
‫דודה!‬ ‫-אפשר להסתכל?‬
‫לא.‬ ‫-אני כבר מחזירה לך. הנה.‬
‫סנטי.‬
‫אני רוצה עוד.‬ ‫-רוצה עוד מילנזה?‬
‫לא את זה! הפלת את האוכל, דודה.‬
‫הפלתי את האוכל.‬
‫אחתוך את זה ואשים בצלחת שלך.‬
‫היי.‬ ‫-היי, אמא.‬
‫שלום, בן שלי.‬
‫אני כל כך שמחה שאתה כאן.‬ ‫-הכול בסדר?‬
‫מצטער על האיחור.‬ ‫-לא, זה בסדר.‬
‫הכנתי מילנזה.‬
‫מילנזה?‬ ‫-כן, זה כבר התקרר.‬
‫אני אחמם לך.‬ ‫-נהדר.‬
‫מה שלומך?‬
‫בסדר, קצת רעב.‬
‫יש לך מזל שאתה כאן.‬
‫יופי. תצטרף אליי?‬
‫אני בא.‬
‫ברוך שפטרנו, אמא.‬
‫אבא לא העריך אותך.‬
‫חוץ מזה, צריך להסתכל על זה‬ ‫בתור התחלה חדשה. הזדמנות חדשה.‬
‫התחלה חדשה בשביל כולם.‬
‫אני מקווה.‬
‫ואני לא יודע אם לא היה לו קשר‬ ‫לבלגן עם גלדיס.‬
‫זה טעים מאוד.‬
‫לא אכלתי ככה כבר הרבה זמן.‬
‫אוכל אמיתי.‬
‫תרצה קפה?‬
‫כן.‬
‫קפה יהיה נחמד.‬
‫את יודעת, דיברתי עם צ'ינו.‬
‫זוכרת את צ'ינו?‬ ‫-כן, כמובן.‬
‫הוא משפץ אופנועים, כן?‬
‫חשבתי שאם נוכל לקבל 20 או 30 אלף על הבית,‬ ‫אוכל להשקיע את הכסף.‬
‫זה עסק טוב. קונים אופנוע הרוס,‬
‫משפצים אותו ומוכרים אותו כפריט אספנות.‬
‫עם הקשרים שלי בתחום האופנועים‬ ‫וחלקי החילוף,‬
‫אוכל להצליח בגדול.‬
‫כלומר, לצ'ינו יש כישרון,‬ ‫אבל אני אפילו טוב ממנו.‬
‫יש לי המון ניסיון.‬
‫חוץ מזה, זה יועיל לי.‬
‫נא לקום.‬
‫נא לשבת.‬
‫העלמה גלדיס סוזנה פריירה,‬
‫החוק מעניק לך הזדמנות אחרונה‬ ‫לדבר בפני בית המשפט.‬
‫האם תרצי לומר משהו?‬
‫כבודו, הלקוחה שלי מוותרת על...‬
‫את רוצה לומר משהו?‬
‫כן.‬
‫בבקשה.‬
‫אני לא יודעת מה השתלט עליי.‬
‫רק אלוהים יודע.‬
‫אני יודעת שחיי חסרי משמעות.‬
‫אני מקרה אבוד...‬
‫אבל לחייו של סנטי יש משמעות.‬
‫הוא חייב לחיות חיים טובים משהיו לי.‬
‫אני יודעת שאין לי זכות לבקש כלום.‬
‫אבל הייתי רוצה שהוא יישאר‬ ‫אצל גברת אליסיה.‬
‫ברצוני גם להתנצל בפני גברת אליסיה.‬
‫נאמרו עליה הרבה דברים רעים כאן.‬
‫היא הייתה טובה מאוד אליי.‬
‫היא כמו אמא בשבילי.‬
‫וגם בשביל סנטי.‬
‫תודה.‬
‫תודה, העלמה פריירה.‬
‫עליי להבהיר שתפקידו של בית המשפט הזה‬ ‫אינו לקבוע‬
‫מי יחזיק במשמורת על בנך,‬
‫אבל נעדכן את השופט בבית המשפט‬ ‫לענייני משפחה במה שאמרת.‬
‫כעת, נקרא את פסק הדין.‬
‫חבר המושבעים של בית המשפט הפלילי מס' 20‬
‫בעיר העצמאית של בואנוס איירס‬ ‫הגיע להחלטה באשר לפסק הדין‬
‫בתיק מס' 8975 באשמת רצח בנסיבות מחמירות‬ ‫של קשר משפחתי‬
‫כנגד גלדיס סוזנה פריירה,‬
‫מספר זהות 39154543.‬
‫ארגנטינאית, רווקה, ללא השכלה בסיסית,‬
‫מועסקת כעוזרת בית ברחוב פוסדס 1550‬ ‫לפני מעצרה,‬
‫וכרגע מוחזקת במתקן מעצר.‬
‫לאחר דיונים,‬
‫ולאחר עיון בכתוב בחוק הפלילי,‬
‫חבר המושבעים ימסור בזאת את החלטתו.‬
‫חבר המושבעים מוצא את גלדיס סוזנה פריירה‬
‫אשמה ברצח בנסיבות מחמירות של קשר משפחתי‬
‫הגורר גזר דין מופחת של 18 שנה בנוסף‬ ‫להוצאות סיוע משפטי, בשל נסיבות חריגות.‬
‫כל זאת על פי סעיף 80, פסקה ראשונה.‬
‫הקראת גזר הדין במלואו תתקיים ב-29 בחודש‬
‫בעשר בבוקר.‬
‫על החתום, הפרקליט מריאנו ונטימיליה,‬
‫ונשיאי בית המשפט פרננדו אנחל מינה‬ ‫ופטריסיה דל ואלה מוראלס...‬
‫- בי"ס יסודי מס' 17 -‬
‫צ'או.‬
‫שלום.‬
‫איך הלך?‬ ‫-הוא ביקש את אמא שלו כל הזמן.‬
‫באמת? בוא הנה.‬
‫בסדר.‬
‫צ'או.‬ ‫-צ'או.‬
‫בואי נלך לאמא.‬
‫מה אתה רוצה לעשות?‬
‫אני רוצה את אמא.‬ ‫-את אמא?‬
‫טוב.‬ ‫-בואי נלך לאמא.‬
‫כן...‬
‫אתה רוצה לראות את אמא? בסדר.‬
‫אני רוצה שתחייך קצת.‬
‫זהו.‬
‫תכניס כאן.‬
‫ככה?‬
‫כן.‬
‫נותרו שתי דקות!‬
‫תודה, גברת אליסיה.‬
‫תודה שהבאת אותו.‬
‫תודה על כל מה שאת עושה עבור סנטי.‬
‫את יודעת שאני אוהבת אותו‬ ‫כאילו הוא בני, גלדיס.‬
‫גברתי...‬
‫סנטי צריך להיות שלך, אחרי מה שעוללתי לך.‬
‫אל תגידי את זה.‬
‫אני לא יודעת מה לעשות.‬
‫הוא אמר שאם אספר לך,‬ ‫הוא יהרוג את סנטי ואותי.‬
‫ואז הוא הפסיק לבוא הביתה, וזהו זה.‬
‫גלדיס, על מה את מדברת?‬
‫זוכרת כשהכסף נעלם?‬
‫הבן שלך ביקש להיכנס הביתה.‬
‫הכנסתי אותו.‬
‫ואז הוא תפס אותי.‬
‫בגלל זה סנטי צריך להיות שלך.‬
‫אני חייבת לך את זה.‬
‫התינוק הזה היה של הבן שלך, דניאל.‬
‫נגמר הזמן! גלדיס, קדימה.‬
‫אני אוהבת אותך מאוד, סנטי.‬ ‫תעשה מה שגברת אליסיה אומרת.‬
‫צ'או, סנטי.‬
‫צ'או, אמא.‬
‫תפתחי את הדלת.‬
‫לאט.‬
‫אני מביא עוד צעצוע!‬ ‫-אל תרוץ, סנטי.‬
‫מה קרה?‬
‫סנטי, מה קרה?‬
‫איפה אתה?‬
‫מה קרה?‬
‫אוי, זה מטופש.‬
‫את בסדר, דודה?‬
‫בוא הנה.‬
‫רגע.‬
‫זה הולך לחונקל.‬
‫כן, בסדר.‬
‫כזה כאב ראש לעבור דירה, אה?‬
‫דיברת עם דניאל?‬
‫לא.‬
‫לא, אל תסחבו אותם ביחד. אחד, אחד.‬ ‫יש שם זכוכית.‬
‫אני צריך לפקח עליהם.‬
‫- בואו נדבר על חינוך מיני -‬
‫- אם זה קרה לך, זה קרה לכולנו -‬
‫- פני לעזרה -‬
‫- אל תפחדי להגיש תלונה -‬
‫- די לאלימות נגד נשים -‬
‫תיכנסי.‬
‫תודה.‬
‫אחרי שהיא תרצה מחצית מתקופת המאסר,‬
‫אם היא תתנהג יפה, היא תקבל חופשה זמנית.‬
‫שמונה עשרה שנים זה כל כך לא הוגן.‬ ‫-כן.‬
‫לא נוכל לערער כדי להפחית את גזר הדין?‬
‫כן, כמובן. נגיש ערעור, כמו תמיד.‬
‫אבל יש לנו רק את ההצהרה החדשה של גלדיס.‬
‫זה לא יספיק.‬
‫אם זה יעזור, אני אוכל להעיד.‬
‫אבל כבר העדת, גברת ארייטה.‬
‫אלא אם יש לך משהו חדש להוסיף.‬
‫ללא ראיות חותכות,‬
‫הערעור יידחה.‬
‫זה לא קל.‬
‫זה יהיה מורכב.‬
‫- דניאל -‬
‫שלום, מרטין.‬
‫שלום, אהובי.‬
‫מרטין, תיכנס. תיכנס, מתוק.‬
‫מה את עושה כאן?‬
‫באתי לתת לך את זה.‬
‫- המעבדה לזיהוי פלילי -‬
‫מאיפה השגת את זה?‬
‫לא משנה.‬
‫אני מקווה שעדיין תוכלי להשתמש בזה.‬
‫תני את זה לתובע המחוזי.‬
‫צ'או.‬
‫היי.‬ ‫-שלום.‬
‫שלום.‬
‫מה שלומך?‬
‫שלום, אליסיה.‬
‫באתם לערעור של גלדיס פריירה?‬
‫כן.‬ ‫-תיכנסו, בבקשה.‬
‫תודה.‬
‫- בית המשפט לערעורים, האגף הפלילי,‬ ‫אולם 7 -‬
‫תראה מה הבאתי לך.‬
‫זה חלב?‬
‫כן, חלב לטבול בו‬
‫את השוקולד לעוגת יום ההולדת.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫אסור שזה יתפרק.‬
‫זה לא אמור להתפרק.‬
‫מה כל כך מצחיק, אה?‬
‫זה מצחיק אותך?‬
‫עוד אחד.‬
‫זהו זה, תשים שם.‬
‫ככה.‬
‫זו שיחת גוביינא ממתקן מעצר‬
‫מ...‬
‫דניאל.‬
‫אם ברצונכם לקבל את השיחה...‬
‫איזה מספר זה?‬
‫כאן?‬
‫זה?‬ ‫-לא, לא זה.‬
‫אני חושבת שזה הבית הבא.‬
‫בוא נראה.‬
‫הנה!‬ ‫-כן.‬
‫בוא ניכנס, אבל...‬
‫אני רוצה לדפוק, דודה.‬
‫בוא נדפוק בדלת.‬ ‫-אני רוצה, דודה.‬
‫- יום הולדת שמח למרטין הקטן -‬
‫נראה אם הם שמעו אותך. הם שמעו.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫שלום.‬ ‫-תיכנסו.‬
‫בסדר.‬
‫אני רוצה.‬
‫חכה. אתה רוצה לתת לו את המתנה?‬ ‫-כן.‬
‫חכה.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫שלום.‬
‫תודה.‬ ‫-תודה שהזמנת אותנו.‬
‫שלום.‬
‫שנלך? בוא, יקירי.‬
‫רוצה שאקח את זה?‬ ‫-כן, את העוגה. אני מחזיקה הכול.‬
‫תרגישי בבית.‬ ‫-מרטין!‬
‫זהירות, יקירי.‬
‫זה בשבילך. יום הולדת שמח, אהובי.‬
‫בסדר.‬
‫רגע, חכה. אני אוציא את זה, זה עמוק מדי.‬
‫הנה.‬
‫יפה מאוד, ילדים.‬
‫יום הולדת שמח, מרטין.‬
‫אתה אוהב את זה?‬
‫כן?‬
‫אתה יכול לצבוע כאן, תראה.‬
‫"בשארית כוחותיה, לשירותים היא זחלה.‬
‫ושם, עם עלות השחר, ילדה חיש מהר את בנה.‬
‫היא היתה מבולבלת, אמרה שהיא אינה זוכרת.‬
‫קפאה לה שם מקור, עת השלג החל לרדת.‬
‫וכוחה לא היה במותניה להרים את הילד.‬
‫ובאשר אליכם, מפציר אני בכם,‬ ‫אל תשמשו לה כשופטים.‬
‫כי כל יצור חי זקוק לחמלה מאחרים."‬
‫- מתוך "רוצחת התינוקות מארי פראר",‬ ‫מאת ברטולד ברכט, (1898-1956) -‬
‫תרגום כתוביות: ליאור הדר‬