PODLE SKUTEČNÝCH UDÁLOSTÍ
NETFLIX UVÁDÍ
Nádech, výdech.
Při dalším nádechu zvedněte ruce,
nad hlavou otočte dlaně k sobě,
očima sledujte palce,
tlačte ramena směrem od uší.
Vydechněte a rozpažte.
To je ono. Otočte se za levou rukou,
levou.
To je ono, vydržte. Výborně, Alicio.
Dobře.
Srovnejte si nohy, Leonoro, tak.
Prohněte se v páteři,
hlava se zvedá jako poslední.
Oči jsou zavřené,
paže po stranách.
Zklidníme dech.
Zpomalíme tep.
Dobře, otevřete oči.
Výborně, děvčata!
- Tak ve čtvrtek. - Děkuju.
- Díky. - Díky, Tomási.
Ne, já díky.
- Díky. - Děkuju.
Umírám hlady.
- Skvělá lekce. - Díky.
Skvělá lekce, moc fajn.
Jo, já taky.
Ten tvarohový dort je úžasný.
- Dáš mi kousek, Alicio? - Ano, jistě.
Víš co? Asi jsem to přehnala. Předváděla jsem se.
Myslíš? Příště se budeš cítit líp.
Ozvala se ti Beba?
Letěla do New Yorku
s kamarádkou.
A není to žádná z nás.
Od smrti manžela neustále cestuje.
Doufám, že se s někým seznámí.
- Podáš mi koláč, Alicito? - Promiň, ano.
Jak se má Ignacio?
Dobře.
Pořád dochází do kanceláře.
Takže není v důchodu?
Ano, ale neustále hledá důvody, aby tam mohl jít.
Jsem tak radši, aspoň netrčí doma.
Teto!
Podívej.
- Jak milé, pro mě? - Je zlatíčko.
To je nádhera!
Díky moc.
Promiňte, paní.
To nic, Gladys. Běž do kuchyně, dáme to na lednici.
- Půjdeš se mnou? - Ne! Tak dobře.
Je tak sladký.
A tak roztomilý.
Tolik vyrostl.
Ale už dlouho jsme neviděly tvého vnuka.
Martínek je stejně starý jako Santi, ne?
Ano, oběma jsou tři.
Emma má tři v květnu.
Má dcera hledá školku a úplně šílí. Je to absurdně drahé.
Šílené. Snacha mi říkala, že školka pro Malenu stojí jako vysoká.
Čiré šílenství. Školné strašně podražilo.
Koukni na ten balón, teto!
- Co, zlato? - Koukni se na balón.
Ten balón!
Vidělas, jak Eleonora ztloustla?
- Podívej. - Má nadváhu, všimla sis, Gladys?
Zítra musíme obě začít s dietou, jinak skončíme jako ona.
Ano, paní.
Ukaž, Santi.
Copak děláš, Santi?
A mám plastelínu.
To je krásný obrázek.
Dám ho na ledničku.
Chceš jít se mnou?
- Pojď, dáme ho na ledničku. - Ano.
- Dáme ho sem. - Už ho vidím.
A co s tou plastelínou?
Plastelína.
Chceš se dívat v televizi na pohádky, Santi?
Jo, jdeme.
Pustíme si je na té velké.
- Kam jsem...? - Na gauč.
Jo, koukneme se na pohádky.
Co je to?
Počkat... a je to!
Chci sedět níž.
Chceš sedět s panem Medvědem?
- Ano. - Ano, tady, s panem Medvědem.
- Teto! - Copak, zlato?
Chci sedět níž.
Níž.
Ano?
Tento hovor inicializovalo nápravné zařízení jménem vězně…
Daniel.
Pokud chcete hovor přijmout, stiskněte trojku. Chcete-li slyšet...
Doktorko.
- Doktore. - Jo, hned přijdu.
Ach, Danieli, synáčku.
Danieli, zlato.
Jsi tak hubený.
Tady, posaď se.
No tak,
řekni nám, co se stalo.
Marcela.
- To se stalo. Znovu mě zažalovala. - Proč?
Říkals, že spolu mluvíte.
Ano, mami, ale znáš ji.
Prý že mi ukáže Martínka.
- Já blbec na to skočím. - Jako my.
Jak dlouho jsme ho už neviděli?
- Zkouším jí volat, a ona zavěsila. - Počkej.
Proč jsi tady?
Jak to myslíš?
Danieli, ještě nikdy předtím tě nezatkli.
No, proto. Když to předtím nezabralo, tak mě teď zažalovala.
Co na to veřejný obhájce?
Co by říkal? Nic.
Má 80 případů. Navíc se zdá, že se mu nechce.
Nemůžu tu ale kvůli nějakému idiotovi zůstat. Na právníka nemám.
O to se nestarej.
Táta zavolá Robertovi
a uvidíme, co se dá dělat.
Jsi tak hubený.
Dovolí nám přinést ti jídlo?
Ano.
Ano, prosím, přineste. A taky balík cigaret a telefonní kartu.
Cokoli potřebuješ.
Zlatíčko.
Pereiraová.
Převoz!
TRESTNÍ SOUD ČÍSLO 31
Dále.
Sundejte jí pouta a posaďte ji sem.
Celé jméno.
Jak se jmenujete?
Gladys Pereiraová.
Jen Gladys?
Nemáte druhé jméno?
Susana.
Datum narození?
30. dubna 1996.
Místo?
Obvod Aurora,
Misiones.
Jméno otce?
Váš otec.
Žádného nemám.
Zemřel?
Jak se jmenoval?
Alfonso Pereira.
A vaše matka?
- Jméno vaší matky. - María.
María, jak dál?
Neznala jsem ji.
Číslo.
Vaše identifikační číslo?
- Nevím. - Zdravím.
Mohlo by to být 39154543?
Ano.
Bydliště?
Bydlím u své domácí.
Ano, ale kde?
Posadas 1550, šesté patro.
- V hlavním městě? - Ano.
Nechám vás s panem doktorem Vieytesem,
ať si můžete promluvit.
Přijdu udělat zápis výpovědi.
- Silvie, jak je? - Fajn.
Gladys, že?
Dobře.
Gladys, jsem Pedro Vieytes. Přidělili mě jako veřejného obhájce.
Souhlasíte?
- Ano. - Dobře.
Chci, abyste mi řekla, co se stalo.
V noci jste se probudila,
šla do koupelny...
a co se stalo?
Pamatujete si koupelnu?
Nevzpomínám si.
Gladys...
Jste obviněna z úkladné vraždy. Víte, co to znamená?
Můžete strávit mnoho let ve vězení.
Nepomůžu vám, když mi neřeknete, co se stalo.
Silvie.
V tom stavu nemůže vypovídat.
Musíme to přeložit a chci psychologický posudek.
Soudce ji chce převézt do vězení.
Ano, vím, ale dnes s tím nic neudělám.
Dobře, jak si přejete.
DVOJJAZYČNÁ ŠKOLKA LUCECITAS
Ahoj.
Teto!
Ahoj.
Ahoj, zlato.
Dej mi pusu.
- Jdeme, teto. - Ano, jdeme. Ahoj!
Mám tě moc rád, teto.
Co bys chtěl teď dělat? Chceš mléko?
- Taxi! - Tak jo, taxi!
Zavolej taxi, no tak.
Zamávej.
Ne, hele, když tu byl naposledy...
asi před půl rokem. Mám ho plný zuby.
Říkal jsem Alicii, že ten kluk není v pořádku.
Gladys, nepoužívej obyčejnou cukřenku, ale tu ze soupravy.
Copak tyhle věci neznáš?
Vypadáš malátná. Jsi těhotná?
- Ne, paní. - No, dobře.
Tady už není pro nikoho dalšího místo,
zvlášť teď ne.
Víš, jak to je, je to nemožné.
- Dáš si mléko, Roberto? - To je dobré, Alicio.
Celkově vzato, jaké jsou šance, že ho teď dostaneme ven?
Mizivé, ne-li nulové.
Musí existovat způsob, ještě ani nebyl u soudu.
- Má už delikt s dvouletou podmínkou. - Jaký delikt?
Porušení soudního zákazu a ublížení na těle.
To platí?
Je to tady.
To je krav...
Roberto, promiň, ale to je úplná kravina.
Jasné je jedno. S existujícím deliktem, pokud ho propustí a něco se stane,
ponese plnou odpovědnost soudce, takže na soud počká ve vězení.
Viděls, kde je, lidi, se kterými je zavřený?
- Je to nebezpečné. - Nedá se nic dělat, Alicio.
Jak to myslíš?
Bože, jak dlouho budeme čekat na soud?
S prokurátorem se dlouho znám.
Řekl jsem mu, že Daniel je syn mých přátel.
Dá tomu prioritu.
Do 60 dnů bude soud.
Myslíš dva měsíce?
Alicio…
normální řízení obvykle trvá šest měsíců až rok.
Tak dobře.
Tak jo.
Takže...
pověz mi o své rodině.
Tady.
Vypij to, je to teplé.
Pověz mi o své matce.
Umřela, když jsem byla malá.
Kolik ti bylo?
Pět, čtyři.
Poznalas vůbec tátu?
Ano.
Vychoval tě?
Ano...
tak trochu.
Co tím myslíš? Co to je „trochu“?
Někdy šel do lesa a nechal mě o samotě.
Takže jsi byla celý den sama?
Někdy i několik dní.
Několik dní sama? Kdo se o tebe staral?
Psi. Když někdo šel, varovali mě štěkáním.
Nebyl tam soused, teta nebo někdo, kdo by se o tebe staral?
Ne.
Žili jsme daleko od města,
v lese.
A když byl táta doma, jaký byl?
Chodil si se mnou zdřímnout.
A oženil se tvůj táta znovu?
Ano, ale to bylo horší.
Proč?
Musela jsem se mu starat o děti.
Vařit...
prát,
uklízet, dělala jsem všechno.
A kolik ti bylo?
Dvanáct nebo třináct.
Jak ses dostala do Buenos Aires?
Sousedka.
Paní Teresa mi koupila... poslala mě sem do Buenos Aires.
Poslala mě společně s dcerou do služby v domácnosti.
Jak to udělala? Řekla to tvému otci?
Ne, koupila mi lístek a poslala mě s dcerou.
A vídáš se s její dcerou ještě?
Ne.
Ne?
Našla si přítele a vrátila se domů.
Ty máš přítele?
Ale s někým jsi chodila.
Ano, Gladys, s někým jsi chodila.
Kdo je otcem?
Gladys?
Tamhle.
Pane Danieli Ignacio Arrieto,
jste obviněn z nedovoleného vstupu,
nedovoleného ozbrojování,
z pokusu o znásilnění a napadení s ublížením na těle v rodině
a z porušení soudního zákazu styku
s paní Marcelou Sosaovou.
Dostanete možnost se před senátem vyjádřit a hájit se.
Musím vás však upozornit na tři věci.
Během výpovědi se nesmíte radit se svým zástupcem.
Můžete výpověď odmítnout, aniž byste přiznal vinu.
Soud bude pokračovat, i když prohlášení neučiníte.
Přejete si mluvit?
Ano, paní předsedkyně.
Prosím, předstupte před soud.
Než začnete, musíte potvrdit pár osobních údajů.
Vaše celé jméno?
Daniel Ignacio Arrieta.
Národnost?
Argentinská.
Jména rodičů?
Ignacio Jorge Arrieta a Alicia Camposová.
Rodinný stav?
- Ženatý... v odloučení. - Odloučený nebo rozvedený?
Nejsme rozvedení.
Jaké je vaše povolání, pane Arrieto.
Jsem na volné noze.
Čím se zabýváte?
Jsem obchodník.
S čím obchodujete?
S díly do motocyklů.
Kde jste bydlel v době zatčení?
García Lorcy 484, byt číslo tři.
Můžete začít.
Prosím?
Můžete začít s výpovědí ohledně obvinění, kvůli kterým jste tady.
Ta obvinění jsou lživá.
Marcela už mi přes rok neukázala syna.
Vymlouvá se, podala na mě 23 oznámení. Dělá vše pro to, abych syna nevídal.
A protože to na mé uvěznění nestačilo,
oklamala mě. Říkala...
že se mnou musí mluvit o Martínkovi, a já na to skočil.
Vždy to tak bylo. Podváděla mě s kolegy v práci.
Říkal jsem to tomu druhému soudci, ale nechtěl to slyšet a stranil jí.
Když jsme byli manželé, vždy mě měla za neschopného.
Měl jsem problémy s podnikáním, finanční.
Musel jsem zavřít.
Pak jsem nenašel práci, a místo aby mě podpořila, měla mě za neschopného.
Tak jsem začal s drogami, protože byla feťačka.
Dávala mi peníze, abych jí je obstaral.
A sám jsem s tím začal.
Pak se...
z toho stala nemoc. Stal jsem se závislým.
Víte, já nikdy...
Nikdy jsem kvůli drogám nekradl. Jsem z dobré rodiny, vychovali mě řádně,
ale život tak rozhodl, že musím tohle říkat před svými rodiči.
Všemožně jsem zkoušel přestat. Terapii, ale nešlo to.
Když se to lepšilo, znovu mě Marcela užíváním drog oslabila.
Zacházela se mnou jako s onucí.
Říkala, že nejsem dost chlap.
Bývala dlouho v práci a podváděla mě s kolegy.
Chodila na noční.
Na to se vymlouvala.
Ale já jsem věděl, že mě podvádí s kolegy.
A abych se s tím peklem srovnal, bral jsem drogy.
Manželství se rozpadlo.
Hádali jsme se...
pořád, křičela na mě, aby to slyšeli sousedi.
Dokonce mě bila. Jednou jsem se zkoušel bránit,
ona to použila na trestní oznámení a vzala mi syna.
Od toho dne jsem syna neviděl.
Od toho dne mi ho nechce ukázat.
Poštvala ho proti mně.
Můj syn už mě nechce vidět, neříká mi tati.
Obě, ona i její matka, popletly mému synovi hlavu.
A já jsem z toho byl zoufalý.
Volal jsem jí, ale ona si změnila číslo.
Volal jsem její matce, ale prý není doma. Volal jsem jí do práce,
a nic, nezvedla to.
Zkoušel jsem Facebook, psal e-maily, zprávy.
Zablokovala mě.
Byl jsem stále zoufalejší, chtěl jsem totiž vidět syna.
Víte, jaký je to pocit, když vám nedovolí vidět syna?
Musel jsem ji najít, abychom si promluvili.
Použila to jako záminku, že jsem jí vyhrožoval zabitím.
Podala žalobu, já šel k soudu, kde mi nařídili zákaz styku,
abych k ní a k synovi nemohl, k vlastnímu synovi.
Navíc ke všemu splácím hypotéku.
Kvůli těm obviněním jsem nenašel práci,
ta závislost mi to hledání práce ještě ztížila.
Neměl jsem na drogy, spadl jsem na dno.
Chtěl jsem se zabít.
Ale pak mi zavolala a řekla mi...
že se chce sejít a promluvit si o Martínkovi. A já na to skočil.
Skočil jsem jí do pasti.
A teď se na mě podívejte.
Nemám nic...
Nemám syna,
jsem troska, ve vězení.
Jste se svým prohlášením hotov, pane Arrieto?
Ano.
Odpovíte na otázky žalobce?
Ne, neodpovím.
Můžete se tedy vrátit na místo.
Gladys?
Připozdívá se, holky už tu brzy budou.
Už jdu, paní!
Jen říkám, že mi mohla dát vědět, vážně.
No, volala jí dcera, aby jí pohlídala děti.
Fajn, zbude víc pro nás.
Alicio...
jsi v pořádku?
Vypadáš ustaraně.
Ano, jsem. Pořád stejné problémy, ale jsem v pohodě.
Tvoje snacha, že?
Slyšela jsem, že znovu obvinila Daniela.
Moje bývalá snacha.
Dělá mu ze života peklo.
Je mi líto tvého vnuka, že si tím vším musí projít.
Je to hrůza!
Ale co se stalo?
Tentokrát je ve vazbě, ne?
Jak to, že toho tolik víš?
Nevím, proto se ptám.
Podala tolik trestních oznámení, že ho soudce nepustí.
Ježíši, tolik ženských svý bejvalý přímo přivádí k šílenství.
- Ano? - Podají si oznámení a soudce jim straní.
Pochopitelně si tak chtějí přisvojit děti.
Víš, jak dlouho jsme neviděli Martínka?
Více než rok.
Mohla by sis to vyžádat, víš to?
Na jejich sporu nezáleží. Jako babička na to máš právo.
Ano, vím, ale s Ignaciem jsme se rozhodli do toho nemíchat.
- Jen se to zhorší. - Jistě.
Ahoj, Alicio...
Ahoj.
- Ahoj, Alicito... - Ahoj.
Jóga je tento čtvrtek u mě doma.
Nevím, jestli to zvládnu, mám doma malíře.
Opatruj se.
Ano, budu.
Prosím, povstaňte k přísaze.
Přísaháte, že budete mluvit pravdu a nic než pravdu?
Ano, přísahám.
Prosím, posaďte se.
Celé jméno?
Ignacio Jorge Arrieta.
Věk?
Sedmdesát.
- Manželský stav? - Ženatý.
Povolání?
Inženýr.
Promiňte, v důchodu.
Bydliště?
Posadas 1550, šesté patro.
Znáte obžalovanou?
Ano.
Odkud ji znáte?
Je to naše služebná, byla to naše služebná.
Jak dlouho?
Od roku 2014, od února 2014...
až do teď. Než se to stalo.
Je možné, aby vám váš vztah s obžalovanou bránil pravdivě odpovídat na otázky?
Ne.
Nyní vás osloví okresní prokurátor.
Díky, pane předsedo.
Řekněte, odkud obžalovanou znáte?
Ano. Doporučila ji přítelkyně mé ženy.
Potřebovali jsme služebnou v domácnosti.
A udělali jsme s ní pohovor.
Od té doby pro nás pracuje a žije s námi.
Tehdy už měla syna Santiaga, že?
Ne, ten se narodil mnohem později.
A jak jste na to reagovali?
Dobře. To moje žena si všimla, že je těhotná.
Gladys to nevěděla, netušila to, neuvědomovala si to.
A co jste udělali, když se narodil?
Prakticky jsme ho vychovali.
Víte, Gladys je poměrně prostý člověk.
Není příliš bystrá, vyrostla v divočině, v polích.
Ale vždycky byla upřímná.
I když se doma ztratily peníze, nikdy jsme ji nepodezírali.
Ani v nejmenším.
Než se stalo toto, víte?
Jak byste popsal vztah Gladys se synem Santiagem?
Dobrý, byl dobrý.
Ano...
má žena ji vedla ohledně vzdělání,
jeho výchovy,
vždy se obracela na ni.
Znal jste otce?
Ano.
Byl to kluk, co pracoval v sousedství.
Ale jakmile zjistil, že je těhotná,
zmizel.
Nechtěli jsme se do toho míchat, víte...
Nevím, jsou to soukromé věci.
Pane předsedo, obžaloba nemá další otázky.
Díky, pane Arrieto, můžete se vrátit na místo.
Gladys.
Gladys, zapomnělas nechat v koupelně skleničku.
- Kde je? - Tady, paní.
Dnes budeme jíst venku, ano?
Ano, paní.
V lednici je kuře s rýží.
Gladys, ten chlapec má horečku.
- Napusť mu vlažnou vanu a já hned přijdu. - Ano, paní.
Santi má horečku.
Co je?
Nevím.
Ale kdybych si nevšimla...
Nevím, co se té holce poslední dobou honí hlavou.
Potřebuje teplou koupel...
ta mu uleví.
Co kdybychom zůstali?
Žertuješ, ne?
Ne, nežertuju.
Je nemocný.
No a? Ať se postará jeho máma.
Nemůžeme Héctora zklamat.
Jsou to naši přátelé.
Prosím.
No tak, Alicio, půjdeme.
Ne, já jít nechci.
Proč?
Nechci, aby se začali vyptávat na Daniela.
Co s tím má Daniel společného?
Roberto si pouští hubu na špacír jako nějaká drbna
a teď to ví půl světa.
To nebyl Roberto.
- Ano, byl. - Ne.
To já jsem o Danielovi mluvil.
Odcházím.
Jdeš taky?
Můžete říct, jak jste se s obžalovaným potkala?
Seznámili jsme se asi před sedmi lety.
On a jeho rodina se tehdy nestýkali.
Jeho otec ho vlastně po jedné takové velké hádce vyhodil.
Já se s rodinou taky nebavila. Hned jsme se dali dohromady.
Připadal mi atraktivní a já byla obyčejná holka.
Kolik vám bylo?
Jemu bylo 30, mně 22.
Chvíli jsme spolu chodili. Za rok jsem otěhotněla, tak jsme spolu začali žít.
Vlastně se ke mně nastěhoval.
Právě zavřel prodejnu s motocykly. Měl velké dluhy.
Plán byl ten, že si najde novou práci
a pomůže mi s těhotenstvím.
Čas plynul, narodil se Martín, a Daniel práci stále neměl.
Takže jsem si musela zkrátit mateřskou dovolenou,
ale pro nás tři ty peníze i tak nestačily.
Tak jsem vzala další práci v noci.
Pomáhal vám s dítětem?
Hlídal ho, když jsem byla v práci.
Ale po práci jsem se stejně musela o všechno postarat.
Vyměnit plínky, uklidit, ujistit se, že je v lednici jídlo.
Moc nepomáhal.
A nezdálo se, že by se do práce hrnul. O to míň, když začal s drogami.
Co užíval?
No, nejdříve flámoval,
pak začal s kokainem, pak kouřil crack.
Tehdy začalo to týrání.
Urážel mě, ponižoval mě,
někdy i před mými přáteli, kteří nás náhle přestali navštěvovat.
Potom si vymyslel,
že ho v práci podvádím s kolegy.
Říkal mi, že jsem děvka.
Já a děvka? Dělala jsem 14 hodin v kuse, jednu dobu jsem dokonce měla tři práce.
A jednalo se jen o psychické týrání, nebo i fyzické?
Nejdřív mě týral jen psychicky.
Plival na mě,
nutil mě spát venku.
Když mu například nechutnalo jídlo, hodil ho po mně.
Jeho paranoia se na drogách prohlubovala.
Tak jsem chtěla, abychom šli na párovou terapii.
Já ho totiž milovala a myslela jsem, že to vyřešíme.
Šel dvakrát.
To bylo vše.
Nakonec jsem chodila sama.
Když nebyly peníze, začal kouřit paco.
Tehdy začalo fyzické týrání.
Když byl sjetý, tak to šlo, protože ho to odrovnalo,
a já mohla jakž takž normálně fungovat.
Problémy nastaly, když mu drogy došly. To začal být agresivní.
Proto jsem mu začala dávat na drogy,
aby mě a Martína nechal na pokoji.
Mnohokrát jsem přemýšlela, že odejdu, ale nebylo kam.
S rodinou jsem nemluvila a žádní přátelé mi nezbyli.
Navíc, toho…
týrání a současně nocí, kdy jsem oka nezamhouřila, bylo tolik,
že jsem ani neměla čas přemýšlet, co dělat.
Bylo toho na mě moc. Nevím, jak jsem to přežila.
A kdy jste se rozhodla odejít?
Jednou mu došly drogy a dostal záchvat vzteku.
Zamknul mě s Martínem v pokoji a začal nás bít.
Bil mého syna.
Říkal, že nejdříve zabije nás a pak sebe.
V jednu chvíli sebral nůž
a já si uvědomila, že to nepřežijeme.
Takže když nedával pozor,
chytila jsem syna a vyskočila z okna.
Neměla jsem kam jít, vzala nás k sobě kolegyně z práce.
Pomohla mi s prvním oznámení.
Když jste se synem utekla, viděla jste pak obžalovaného ještě?
Ano.
Nějak se dověděl, kde bydlím, a přišel mi vyhrožovat.
- Vyhrožoval, že vás zabije? - Ano.
Žila jsem ve strachu, věděla jsem, čeho je schopný.
Takže jsem vznášela obvinění, dokud nevydali předběžné opatření,
soudní zákaz styku.
Ale nedbal toho, stejně přišel.
Říkal, že mě miluje, že se chce usmířit.
Strašně zuřil, když jsem to odmítala.
Měla vámi vznesená obvinění nějaký účinek?
Vůbec žádný.
Pohltil to úřední šiml.
Nedali mi policejní ochranu, žádný kontakt v případě nouze.
Dokud mě nebodl, pak se uráčili mě poslouchat.
Tehdy jste byli poprvé u soudu?
Ano, dostal dva roky, ale s podmínečným odkladem.
Výsledkem tak byly ještě větší problémy. Byl na mě ještě víc naštvaný.
A po celou tu dobu jste věděla, čím se živí?
- Chodil do práce? - Ne.
Sousedi mi řekli, že se doma usadil
a všechno prodal.
Vše jsem tam nechala,
nějaké úspory, nábytek, dva televizory, všechno.
Všechno prodal.
Nic tam nezůstalo.
Můžete nám prosím říct,
co se stalo tu noc, kdy vás napadl?
Vracela jsem se z práce.
Chytil mě zezadu,
vyhrožoval mi zbraní a přinutil mě jít do domu.
Byla jsem vyděšená, Martína měli totiž co nevidět přivézt.
Chtěla jsem jen, aby odešel, než přijede syn.
To mi začal vyhrožovat
a ptát se, zda jsem byla s Rubénem,
kolegou z práce.
Nevěděla jsem, zda zapírat, či souhlasit, tak jako tak by se naštval.
No a při té hádce a pošťuchování ze mě serval šaty.
Tehdy došlo k tomu znásilnění?
Ano.
Vy jste se nebránila?
Bránila.
Ale měl zbraň.
A upřímně, já si jen přála, aby skončil a odešel, než dorazí Martín.
Bylo mi to fuk.
Naštěstí se lekl, když slyšel zvonek u dveří, a utekl.
Kdyby zůstal, nevím, jak by to dopadlo.
Díky.
To je vše, paní předsedkyně.
Děkuji paní Marcele Sosaové, můžete se vrátit na místo.
Pozor, je to horké. Foukej.
- Fajn, jez. - Bude říkat, že je feťák?
Řekni Robertovi, že ne. Je to šílenství.
Šílenství je myslet si, že ho prohlásí za nevinného, Alicio.
Má jedinou možnost. Přiznat vinu a říct, že byl na drogách.
Oni ale nic nemají.
- Je to slovo proti slovu. - Ale mají.
Roberto mluvil s prokurátorem.
No a?
A mají sperma.
Ano, samozřejmě. Svedla ho.
- Aby získala důkaz. - Poslyš, Alicio.
Jestli se DNA toho spermatu shoduje s Danielovým
a přihlédnou k dřívějším deliktům, má to spočítané.
No...
ale když přizná vinu
a řekne, že byl na drogách...
Můj syn není feťák
a určitě nikoho neznásilnil!
Nezvyšuj hlas, prosím.
Promluvíme si s tím...
advokátem na trestní právo, jak se jmenuje? Héctorův právník.
Čí? Héctorův?
- Ano. - Echezabal?
To je on, Echezabal.
Alicio, ten není levný.
Ignacio, je to tvůj syn.
Budeme-li muset vyvinout úsilí nebo snížit výdaje, uděláme to.
Vím, že je to můj syn, ale nejde o výdaje, Alicio.
Echezabal si neúčtuje jen honorář,
musí taky někoho podmáznout.
Otče náš, jenž jsi na nebesích,
posvěť se jméno tvé,
přijď království tvé,
buď vůle tvá, jako v nebi, tak i na zemi.
Chléb vezdejší dej nám dnes a odpusť nám viny, jako i my odpouštíme...
Gladys.
Ano, paní.
Pak si přijď do kuchyně pro výplatu.
Hned, paní.
Pojď, Gladys, prosím.
Ano, paní.
Tady se podepiš.
Pak si to spočítej, ano?
Už nebudeme dávat oblečení do prádelny.
- Postaráš se o to. - Ano, paní.
Taky přestaneš chodit na trh.
Jsou to zloději.
- Ano, paní. - Půjdu nakupovat s tebou.
Nevím, kam ty peníze mizí.
Co jsi dělala?
Nic.
Nic?
Bolí mě břicho.
Pojď se mnou.
Už jsem ti říkala, že tohle ve městě neděláme.
Jestli je ti špatně a bolí tě břicho,
vezmeš si Buscopan.
Dej si 20 kapek teď a 20 před spaním.
Ráno mi řekneš, zda to ještě bolí.
Díky, paní.
Rádo se stalo.
- Paní Arrietaová? - Ano.
- Pojďte se mnou. - Díky.
Tudy.
- Paní Arrietaová. - Těší mě.
Potěšení je na mé straně.
Z toho, co jste mi řekl, se zdá, že nic nezmůžeme.
Doufala jsem, že mi nabídnete alternativu.
Je to velmi spletité.
Ten případ nevyžaduje jen právní řešení.
Promiňte, tomu nerozumím.
U soudu prohrajeme.
Musíme zajistit, aby případ stáhli.
Nebude to snadné ani levné, ale lze to zařídit.
O jaké částce se bavíme?
Myslím, že na to 400 000 bude stačit.
Čtyři sta tisíc pesos, ano.
Dolarů.
Některé výdaje je třeba uhradit hned.
Pak uhradíme půlku mého honoráře a zbytek, až bude hotovo.
Abych byla upřímná...
to si asi nemůžeme dovolit.
To nic.
Promyslete to.
Vyřešte to s manželem.
Když se chce, všechno jde. Najdeme způsob.
Dobře.
Jsem tu pro vás.
Děkuji.
Gladys?
Gladys, jsi to ty?
Ignacio, probuď se.
Slyšela jsem hluk a Gladys neodpovídá. Gladys!
- Jdi se podívat. - Už jdu.
Gladys?
Alicio.
Díky.
Ano, ovšem, pane doktore.
Samozřejmě.
Má asi tak tři, čtyři roky.
Ne, nehrozí mu podle mě nebezpečí.
Zapsals všechna jména?
Dobře, nech to nevyplněné. Musí to podepsat doktor.
Takže souhlasíte, že budete o chlapce dočasně pečovat?
Ano, jistě.
- Zapiš si jména všech. - Souhlasí, pane doktore.
Vysvětlím jim postup.
Dobře.
Pozítří ji odvezou k soudu pro rodinné záležitosti.
Ne, prosím, díky.
Přiveďte dalšího svědka, prosím.
Posaďte se.
Byl jste předvolán k trestnímu řízení vedenému proti Gladys Susaně Pereiraové,
která je obviněna z úkladné vraždy v rodině.
Zapisovatelka vám vysvětlí postih v případě falešného svědectví.
Každý, kdo se ve výpovědi před příslušným soudcem
dopustí křivé výpovědi či zamlčí celou pravdu,
bude potrestán vězením v rozsahu měsíce až čtyř let.
Falešná výpověď usvědčující žalovanou osobu
se trestá vězením v rozmezí jednoho roku až deseti let
a ve všech případech zákazem činnosti
na dvojnásobek vyměřeného trestu.
Prosím, povstaňte a přísahejte.
Přísaháte, že budete mluvit pravdu, celou pravdu a nic než pravdu?
- Ano, přísahám. - Můžete si sednout.
Vaše celé jméno?
Esteban Alejandro Palleros.
Vaše povolání?
Jsem lékař.
Kde jste pracoval prvního června?
Měl jsem službu na pohotovosti v Buenos Aires.
Znal jste se předtím s obžalovanou?
Ne.
Nyní se vás bude ptát okresní prokurátor Vitali.
Děkuji, pane předsedo.
Doktore Pallerosi, můžete nám říct, co se tu noc 1. června stalo?
Ano.
Byl jsem v nemocnici, když nám ze čtvrti Recoleta hlásili pohotovost.
Hlásili nám ženu, která omdlela, a hrozilo, že vykrvácí.
Po příjezdu mi majitelka otevřela a řekla, že jde o její služebnou.
Mohl byste do záznamu uvést, že pacientkou byla obžalovaná?
- Ano. - Pokračujte.
Byla při vědomí, ale v šoku.
Ztratila hodně krve.
Prohlédl jsem ji a všiml si, že porodila.
Proto jsem se zeptal, kde to dítě má, ale zdálo se... že mi nerozumí.
Její domácí mi řekla, že omdlela v koupelně,
tak jsem šel dovnitř
a ve sprše jsem našel tělíčko.
Prohlédl jsem ho a potvrdil, že nejeví známky života.
Popište prosím, co přesně jste viděl po vstupu do koupelny.
Na zemi byla krev…
a všude voda, byl tam kbelík a mop.
Bylo zřejmé, že tam někdo uklízel.
Na závěsu byly také krvavé skvrny,
jako by ho někdo odhrnul.
A za závěsem bylo ve sprše to tělíčko.
Prosím, popište ho.
Leželo na zemi ve sprše zabalené v ručníku.
Můžete nám říct příčinu smrti?
Ano, zemřelo zadušením. Bylo zřejmé, že se narodilo živé.
Takže se narodilo, začalo dýchat a udusilo se?
Ano, správně.
Je možné, že šlo o samovolný či vyvolaný potrat?
Ne, narodilo se, začalo dýchat a udusilo se, je to v pitvě.
Je možné, aby ho uškrtila pupeční šňůra?
Nebyla kolem něj omotaná, na krku nebyly stopy.
Děkuji.
Pane předsedo, obžaloba nemá další otázky.
A obhajoba?
Říkáte, že bylo to dítě zabalené v ručníku.
Mohl byste popsat, co přesně tím myslíte?
Bylo zabalené.
Zabalené, jak?
Takhle, zabalené.
Ale bylo sbalené jako něco, co chcete schovat,
nebo zavinuté, jako se balí dítě?
No, ano...
- Nevím, neumím říct. - Byla vidět tvář?
Ano.
Takže ručník byl omotaný kolem těla, ale byla vidět tvář,
jako když se balí dítě.
Ano, byla vidět tvář.
Dobře.
Tvrdíte, že dítě zemřelo zadušením, ale na krku nemělo stopy.
Jak se zadusilo?
Jedině zakrytím dýchacích cest.
Dobře, zakrytím úst a nosu?
Ano.
Nemohla to být nehoda?
Nerozumím.
Obžalovaná možná chtěla dítě utišit, aby je nikdo neslyšel, a smrt byla nehoda.
To se musíte zeptat jí. Já jen vím, že bylo zadušené.
Obhajoba nemá nic dalšího, pane předsedo. Děkuji.
Víte, paní Marino, mám strach, že přijdou na prohlídku.
Policie už tu byla třikrát.
A navíc někdo od soudu...
Dobrý večer, Roro.
Dobrý večer.
Nechala si toho kluka?
Nevím, co bude dál...
Konečně usnul.
Má potíže spát o samotě.
Stejně se sem do půlnoci zase doplazí.
Ignacio, musíme přijmout Echezabalovu nabídku.
Už dlouho přemýšlíme, že půjdeme do menšího.
Teď je vhodná chvíle.
Jen tak zachráníme Daniela.
Měl by přiznat vinu.
Když přizná vinu,
jak se s tím popere?
Jak se s tím popereme my?
- Nechápu tě. - Po té věci s Gladys,
jak dlouho bude médiím trvat, než zjistí, že je náš syn ve vězení?
Už mě nebaví tvého syna chránit!
Nejdřív to bylo...
sto tisíc na bar, pak motorky, potom...
jsme museli prodat obchod v Arenales a splatit dluh za prodejnu,
co na nás hodil.
Jen jednou... jedinkrát
jsme se pokusili být rozumní
a odmítli mu koupit nové auto, prokristapána,
tomu, co měl, totiž nic nebylo. Byl to rozmar.
Martína jsme rok neviděli.
Nechtěls mu ty peníze dát.
Nemůže vozit dítě v autě, které není bezpečné.
Už mě nebaví mít peněženku pořád dokořán a pusu zavřenou.
Už nemůžu.
Končím!
Fajn, skončeme to.
Dobře, necháme toho.
Podepíšeme to s Echezabalem a přestěhujeme se do menšího, ano?
Dělej, jak myslíš...
ale beze mě.
Jak jako bez tebe?
Odcházím, Alicio.
Už toho mám dost.
Řeknete nám svou specializaci?
Jsem psycholožka se specializací na vraždy novorozeňat.
- Vypracovala jste posudek mé klientky? - Ano.
Jak vysvětlíte, že se někdo klidný a submisivní jako Gladys,
bez deliktů, dostal do této situace?
Nejdřív mi dovolte něco objasnit.
Tyto věci se vždy stávají v obrovském rozrušení.
Často se stává, jako u Gladys,
že si matka události ani nepamatuje.
Existuje podobnost s dalšími případy, co jste zkoumala?
Ano, samozřejmě.
Matka v takových případech sama sebe přesvědčí,
že těhotenství neexistuje, takže k porodu nemůže vůbec dojít.
Gladys se narodila a byla vychována v extrémní chudobě.
Zakusila domácí násilí.
Není schopna si osvojit roli matky.
Její první dítě vlastně vychovala její zaměstnavatelka.
Matka jí zemřela, když byla malá,
partnerka jejího otce ji zotročovala.
Na druhou stranu měla silný strach z toho, co by další těhotenství znamenalo.
Konkrétně výhrůžky její zaměstnavatelky, že ji vyhodí, pokud se to stane.
A konečně existuje možnost,
že těhotenství bylo výsledkem znásilnění.
Obhajoba nemá nic dalšího.
Pane prokurátore.
Díky, pane předsedo.
I když připustíme vámi uváděné důvody,
nemohla Gladys Pereiraová vyřešit svůj problém jinak?
I potrat by byl méně drastické řešení než čekat devět měsíců,
porodit a své dítě udusit.
V mysli byla Gladys přesvědčená, že k porodu vůbec nedojde.
Už ale rodila.
Devět měsíců neměla menstruaci, přibrala, copak netušila, že je těhotná?
Problém je o něco složitější.
Stres z nechtěného dítěte
a představa, že bude bez domova, to pro ni bylo příliš.
U takových matek dosahuje popření reality takového extrému,
že nemusí mít vůbec žádné příznaky, nemají bříško ani tak nevypadají.
Popření je pro nás přirozený mechanismus, jak se vyrovnat s realitou.
Díky tomuto mechanismu
nepociťujeme úzkost z faktu, že jednoho dne zemřeme.
Dobrá.
Předpokládejme, že toto popření bránilo Gladys, aby si těhotenství přiznala.
Proč dítě ale nedala k adopci, jakmile porodila?
I kdyby nechtěla, aby to někdo věděl, mohla ho nechat v kostele.
Ne, to u ní nepřipadalo v úvahu.
Gladys Pereiraová je pologramotná a trpí vývojovou poruchou mozku.
I přes svou pologramotnost
a vývojovou poruchu mozku
ji mohlo napadnout, že udušení novorozence není v pořádku?
Opakuji...
nečekaný porod u ženy, která si těhotenství neuvědomuje,
způsobí šok,
jehož intenzita může zcela vyrušit jakékoli racionální nebo morální myšlení.
A tady.
A taky tady, paní Arrietaová.
Je to všechno?
Prozatím vše.
Fajn.
Chci říct…
Mohla by se Marcela…
odvolat?
To by mohla, ale bez toho vzorku DNA vážně pochybuji, že to obstojí.
- Co s tím mám dělat? - Cokoli chcete, je to vaše.
Radím vám to zničit.
Kdy syna propustí?
Už jsem žádal, aby případ stáhli. Je to otázka dní.
Díky, pane doktore.
Díky.
Paní Arrietaová.
Je to moc hezká škola.
Určitě si nedáte trochu kávy?
Ne, děkuji.
Nebylo vůbec snadné, aby ho v této fázi školního roku přijali.
Naštěstí jsem mluvila s ředitelem a nebude problém.
Já si upřímně nemyslím, že je to dobrá škola.
No, je to velmi dobrá škola pro něj, vzhledem ke všem okolnostem.
Aha.
Ta škola se stará o děti z různých rodin.
Je to mnohem rozmanitější skupina,
což mu velmi prospěje, aby nebyl stigmatizován.
Že?
S ohledem na vše, co teď Santi zažívá, mu nechci ještě více zasahovat do života.
Podívejte, on teď potřebuje především místo,
kde bude moci svobodně komunikovat se svými vrstevníky.
- Ano. - Musí si vytvořit vazby jinde.
Kde je to pro něj zdravější, nové vazby.
Je to nádherná příležitost.
Nádherná příležitost.
Já má pocit...
že se ho místo pomoci snažíte zbavit.
Ne, Alicio, tak to není.
Děláme si... velké starosti.
Celý učitelský sbor to docela dost trápí.
Řekla jste někdy Gladys, že doma není pro další dítě místo?
Nevěděla jsem, že je těhotná.
Přesto jste mohla naznačit či nepřímo říct,
že si nemůžete vzít další její dítě.
Promiňte, vy mě viníte za její skutky?
To, co udělala, je neslýchané, pane.
Je to neodpustitelné.
To nedělají ani zvířata.
A teď mám za to být zodpovědná?
Po všem, co jsem pro ni udělala?
Když k nám domů prve přišla, sotva uměla mluvit.
My jsme ji vzdělali.
Po porodu jsem jí vychovala syna.
Nevěděla, že je těhotná, pane.
Když jsem ji vzala na vyšetření…
byla v sedmém měsíci.
Kdokoli jiný by ji vyhodil.
Já jsem jí se vším pomohla.
Vychovala jsem její dítě,
vzala jsem ho k pediatrovi,
Zařídila mu dobrou školku. Chodila jsem i na rodičovské schůzky.
Ona neví, jak se ve společnosti lidí chovat.
A vy mi teď říkáte, že jsem zodpovědná...
za to zvěrstvo, co spáchala?
Proboha!
Po všech hrůzách, co jsem musela vytrpět, ve vlastním domě!
A ta veřejná ostuda, kterou nám způsobila.
Ještě jste mi neodpověděla, paní Arrietaová.
Naznačila jste...
či zmínila Gladys Pereiraové, ač nepřímo, že u vás doma už není místo? Ano, či ne?
Ne.
Žádné další otázky, pane předsedo.
Děkuji vám, paní Arrietaová. Můžete jít.
Děkuji.
Co když nám nezbude čas uvařit?
Připozdívá se,
nestihneme usmažit ty řízky, co jsme chtěli...
Pojďme, teto.
Tak, Santi. Tady přejdeme ulici, ano?
Co mám dělat já?
Santi, pojď. Pomůžeš mi prostřít.
Drž ho pevně oběma rukama, tak.
Opatrně.
- Teto! - Ať ti to neupadne.
- Nerozbil jsem ho. - Nevoní ty řízky nádherně?
Chci jíst.
Tady, teto.
Výborně, Santi.
Jmenuju tě svým úplně nejlepším pomocníkem.
To je Pedro.
- Cože? - Pedro.
Ten panáček.
Tady má mámu.
Svou mámu…
Tak jo.
Ještě se necháváš krmit?
- Teto! - Můžu se podívat?
- Ne. - Hned ti to dám.
- Teto! - No tak.
Santi.
- Dej mi jeden. - Chceš další?
Ne ten! Spadlo ti jídlo, teto.
Spadlo mi jídlo.
Nařežu to a dám ti to na talíř.
- Ahoj. - Ahoj, mami.
Synáčku.
- Jsem tak ráda, že jsi tady. - Vše v pořádku?
- Promiň, že jdu pozdě. - Ne, to nic.
Usmažila jsem řízky.
- Řízky? - Ano, už vystydly.
- Ohřeju ti to. - Paráda.
Jak se máš?
Dobře, ale mám trochu hlad.
Tak to jsi tu správně.
Skvělé, jdeš se mnou?
Hned.
Žádná škoda, mami.
Táta si tě necenil.
Navíc to může být nový začátek, zbrusu nová příležitost.
Pro všechny, ne?
To doufám.
Kdo ví, zda to nesouviselo s tím průšvihem s Gladys.
Fakt je to dobrý.
Tak už jsem dlouho nejedl...
poctivý jídlo.
Dáš si kávu?
Ano. Káva by byla fajn.
Víš? Mluvil jsem s Chinem.
- Pamatuješ si ho? - Ano, jistě.
No, on renovuje motorky, víš?
Přemýšlel jsem, že když bude za dům 20, 30 táců, mohl bych investovat.
Je to dobrý byznys, Koupíš starou motorku,
opravíš ji a prodáš jako sběratelský kus.
Vzhledem ke kontaktům, co mám v oboru, by se mi mohlo hodně dařit.
Chino na to má talent, víš? Ale já jsem ještě lepší.
Mám spoustu zkušeností.
Navíc by mi to prospělo.
Povstaňte, prosím.
Můžete se posadit.
Slečno Gladys Susano Pereiraová,
ze zákona máte poslední možnost před soudem promluvit.
Přejete si něco říct?
Pane předsedo, má klientka toto právo nevyužije...
- Chcete, abychom vás vyslechli? - Ano, chci.
Pokračujte.
Nevím, co mě to napadlo.
To ví jen Bůh.
Vím, že můj život nemá cenu.
Jsem ztracená...
ale život Santiho cenu má.
Musí mít lepší život než já.
Vím, že nemám právo o cokoli žádat.
Chtěla bych ale, aby byl s paní Aliciou.
Taky bych se jí chtěla omluvit.
Zaznělo tu o ní hodně špatných věcí.
Na mě byla vždy moc hodná.
Je pro mě jako matka.
A taky pro Santiho.
Děkuju.
Děkuji, slečno Pereiraová.
Musím objasnit, že tento soud nerozhoduje
o tom, komu připadne péče o vašeho syna,
vaše prohlášení však předáme příslušnému soudci na rodinné právo.
Pokračujeme čtením rozsudku.
Členové senátu trestního soudu číslo 20
nezávislého města Buenos Aires dospěli k rozhodnutí
v případu vraždy prvního stupně číslo 8975
proti Gladys Susaně Pereiraové,
identifikační číslo 39154543,
argentinské národnosti, svobodné, bez vzdělání,
která před zatčením pracovala jako služebná na adrese Posadas 1550
a je toho času umístěna v nápravném zařízení.
Po zvážení případu
a v souladu s ustanovením trestního zákoníku
se senát rozhodl své rozhodnutí zveřejnit.
Senát prohlašuje Gladys Susanu Pereiraovou
vinnou z vraždy prvního stupně spáchané v rodině
a ukládá jí s ohledem na mimořádné okolnosti
trest ve snížené sazbě 18 let s úhradou nákladů soudního řízení.
Článek 80, odstavec první.
Čtení plného znění rozsudku proběhne 29. tohoto měsíce v deset hodin dopoledne.
Podepsal předseda Mariano Ventimiglia,
Fernando Ángel Mine a Patricia del Valle Moralesová...
SEDMNÁCTÁ ZÁKLADNÍ ŠKOLA
Ahoj.
- Jak to šlo? - Pořád se ptal po mámě.
Vážně? Pojď sem.
Tak jo.
- Ahoj. - Ahoj.
Chci za maminkou.
Co bys chtěl?
- Chci maminku. - Maminku?
- Dobře. - Pojďme za maminkou.
No, ano.
Chceš vidět maminku? Dobře.
Trochu se usměj.
Hotovo.
Dej to sem.
Pak tohle?
Ano.
Zbývají dvě minuty!
Díky, paní Alicio.
Že jste ho přivedla.
Za všecko, co pro Santiho děláte.
Víš, že ho mám ráda jako vlastního, Gladys.
Paní...
Santi by měl být váš. Po tom všem, co jsem vám způsobila.
To neříkej.
Nevěděla jsem, co dělat.
Říkal, že když vám to povím, zabije Santiho i mě.
A pak už se domů nevrátil.
Gladys, o kom to mluvíš?
Jak se tehdy ztratily ty peníze…
váš syn chtěl do bytu.
Pustila jsem ho dál.
Tehdy mě chytil.
Proto by měl být Santi váš.
Dlužím vám to.
To dítě bylo vašeho Daniela.
Končíme! Gladys, jdeme!
Mám tě moc ráda, Santi. Poslouchej paní Aliciu.
Ahoj, Santi.
Ahoj, mami.
Otevři dveře.
Zpomal.
- Přinesu další hračku! - Neběhej, Santi.
Co se stalo?
Santi, co se stalo?
Kde jsi?
Co se děje?
Hlupáčku.
Jsi v pořádku, teto?
Pojď sem.
Počkej.
To přijde na Juncal.
Ano, dobře.
Stěhování je taková otrava, že?
Mluvils s Danielem?
Ne.
Ne, neberte to dohromady, Pěkně zvlášť, je tam sklo.
Musíš být pořád ve střehu.
PROMLUVME SI O SEXUÁLNÍ VÝCHOVĚ
NÁSILÍ NA JEDNOM ČLOVĚKU JE NÁSILÍ NA VŠECH
POŽÁDEJTE O POMOC
NEBOJTE SE ŽALOBY
STOP NÁSILÍ NA ŽENÁCH
Pojďte dál.
Děkuju.
Jakmile si odsedí polovinu trestu
a bude se dobře chovat, dostane dovolenou.
- Osmnáct let, to je nespravedlivé. - Ano.
Nemůžeme se odvolat a zkrátit tak trest?
Ano, samozřejmě. Odvoláme se, to děláme vždy.
Ale máme jen nové prohlášení Gladys,
to nebude stačit.
Jestli to pomůže, budu svědčit.
Vy jste už ale svědčila, paní Arrietaová.
Pokud nechcete uvést něco nového,
bez přesvědčivých důkazů
to odvolání zamítnou.
Není to snadné.
Bude to složité.
PŘÍCHOZÍ HOVOR DANIEL
Ahoj, Martíne.
Ahoj, miláčku.
Martíne, běž dovnitř. Běž dovnitř, zlato.
Co tady děláte?
Nesu ti tohle.
Kde jste to vzala?
Na tom nezáleží.
Snad se to dá ještě použít.
Dej to prokurátorovi.
Ahoj.
- Ahoj. - Zdravím.
Dobrý den.
Jak se máte?
Ahoj, Alicio.
Odvolání Gladys Pereiraové?
- Ano. - Vstupte, prosím.
Díky.
ODVOLACÍ TRESTNÍ SOUD SOUDNÍ SÍŇ ČÍSLO SEDM
Podívej, co pro tebe mám.
To je mléko?
Ano, mléko na namáčení
čokolády do narozeninového dortu.
Co děláš?
Nesmí se zlomit.
Nemá se to rozlomit.
Čemu se směješ, co?
Máš z toho srandu?
Ještě jeden.
To je ono, dej to sem.
Takhle.
Tento hovor inicializovalo nápravné zařízení jménem vězně…
Daniel.
Pokud chcete hovor přijmout...
Které je to číslo?
Tady?
- Tohle? - Ne, tohle ne.
Myslím, že je to ten další dům.
Uvidíme.
- Tady! - Ano!
Pojďme dovnitř, ale…
Chci zaklepat, teto.
- Zaklepeme. - Chci zaklepat, teto.
VŠECHNO NEJLEPŠÍ, MARTÍNKU
Uvidíme, jestli tě slyšeli. Ano!
- Ahoj. - Ahoj.
- Pojďte dál.
Tak jo.
Já sám.
- Počkat, ty mu chceš dát dárek? - Ano.
Počkej.
- Ahoj. - Ahoj.
Ahoj.
- Děkuju. - Díky za pozvání.
Ahoj.
Můžeme? Pojď, drahoušku.
- Mám to vzít? - Ano, dort. Držím to všechno.
- Jako doma. - Martíne!
Opatrně, miláčku.
Tohle je pro tebe, všechno nejlepší, zlato moje.
Dobře.
Počkej, vydrž. Udělám to, je to hluboko.
To je ono!
Výborně, chlapci.
Všechno nejlepší, Martíne.
Líbí se ti to?
A tobě?
Můžeš si to vybarvit, podívej.
"Z POSLEDNÍCH SIL SE DOPLAZILA NA LATRÍNU
A TAM BEZ DALŠÍCH OKOLKŮ ZA ÚSVITU PORODILA.
PRÝ BYLA VELMI ZMATENÁ A PROMRZLÁ,
DO KOUPELNY SLUŽEBNICTVA SE TOTIŽ DRAL SNÍH.
MĚLA SOTVA SÍLU DÍTĚ ZVEDNOUT.
ZDRŽTE SE HNĚVU, ZAPŘÍSAHÁM VÁS.
ŽÁDNÉ STVOŘENÍ SE TOTIŽ NEOBEJDE BEZ POMOCI OSTATNÍCH."
Z BÁSNĚ VRAŽDA NOVOROZENCE MARIE FARRAROVÉ BERTOLT BRECHT (1898-1956)