SERIÁL NETFLIX
Tohle nebudeme opakovat.
- Co? Těsný únik apokalypse? - Už to ani jinak neumíme.
Tady je něco moc špatně.
- Stejné apartmá, ale u prdele. - Nepřeháníš.
Alenka v říši divů jak prase.
A bude to ještě divnější.
Konečně jsme na druhé straně.
- Ale kde je Klaus? - Děti, je mi líto, váš bratr…
Snažil jsem se, ale nestihl to včas.
Kugelblitz si vyžádal poslední oběť.
Ne, když jsem vcházel do tunelu, byl za mnou.
Musíme se vrátit.
Není se k čemu vrátit.
Na slzy bude čas později.
Teď musíme pokračovat.
Moment. Luther a Klaus?
Když mluvíme o realitě,
co tím doopravdy myslíme?
Nejlepší myslitelé 19. století razili teorii,
že žijeme v hodinkovém vesmíru.
V kvantovém věku
si někteří mysleli, že čas a prostor jsou holografické.
Lidé ve starověku věřili,
že žijeme na zádech čtyř letících želv,
či na rozích bílého bizona.
Tyto myšlenky nás nutí k otázce,
zda někdy poznáme skutečný tvar reality?
Má vesmír vůbec nějaký tvar, nebo se jedná pouze o náš konstrukt?
Páni!
Člověk je bezvýznamný.
Proč by někdo dával na pizzu ananas?
Když se nad tím zamyslíš,
jsme jen
malá zrnka písku
v poušti plné dalšího písku.
Má to být maximálně ozdoba koktejlu.
A to je uvnitř solárního systému.
Uvnitř galaktických pouští.
Otázkou je, proč je na mojí pizze?
- Klausi, posloucháš mě? - Jo, jasně.
Jsme bezvýznamní ve všem bla, bla, bla.
Promiň, že nejsem zkouřenej student prváku filozofie.
Počkat.
- Kde to přesně jsme? - Jsme mrtví, kámo.
Jsme mrtví.
Vítej v mojí čtvrti.
Je to velkolepé.
Měli jsme bydlet tady, mnohem hezčí.
Sotva jsme odsud s Lilou vyvázli.
Tentokrát jsem tu já a jsme v přesile.
Ta věc byla silná, rychlá a nasraná.
Hlavně nezvoň na zvonek,
jinak přijdeš o prst, nebo chapadlo.
Já to risknu…
- Ne. - Uhni mi.
Na tohle potřebujeme správný rozpoložení.
Rozpoložení? Jako jestli jsem naštvaná?
Ano, jsem.
Chci zabít to, co ublížilo Lutherovi.
Luther není jediný, kdo zemřel.
Přišli jsme i o Klause.
Mám vztek. Všichni ho máme.
Musíme na to jít chytře.
Budeme jednat ve správnou chvíli.
Ani to nezkoušej, dveře tě ven nepustí.
To jsme tu jako uvěznění?
Toto místo je testem, pastí a spásou zároveň.
- Ví někdo, co se tam píše? - Jo. „Nezvoňte na zvonek“.
To se tam píše.
Chápeme to, Diego.
Zvonek – špatný.
Co teď?
Ví to někdo?
Reggie?
Reggie.
Mám hlad. Má někdo chuť na unagi?
Jak teď můžeš jíst?
Já nevím. Jak teď můžeš bejt kokot?
- Hej! - Hele, ty…
Zacouvej, jo?
- Jí, protože… - Na sílu.
V této těžké době.
Diego, můžeš jít se mnou?
Jsem mrtvý?
Jo. Jsem moc rád, že můžu být u tvého poprvé,
je to totiž divný pocit.
Jako probuzení z živého snu,
ale neboj,
protože to začne brzy dávat smysl.
Panebože. Táta mě zabil.
Panebože! Zabil i mě! Hodněkrát.
On není od nás.
Zkus se tu vyvarovat takovým výrazům.
Já vím, trapná politická korektnost,
ale mohl bys například říct,
že je Brit.
Ne, on fakt není z týhle planety.
Je jako brouk z jiný planety.
Bože.
Klausi, musíš se vrátit a varovat Sloane a ostatní.
Non posso. S druhou stranou je utrum.
- Cože? - Jo, patřím sem.
Celý život jsem byl nula. Byl jsem magor.
Dělal jsem jednu chybu za druhou,
ale všechno to bylo znamení.
Bylo to znamení, že tohle je můj domov.
Tady mám být.
V týhle díře?
Né, mám na mysli nadpozemskost, trdlíku.
S tebou a našimi posmrtnými kamarády duchy.
A co já?
Ty budeš jíst pizzu a sledovat se mnou super dokumenty. Navěky!
To se jako vykašleš na naši rodinu?
Nelam si s tím hlavu.
Brzy tu budou taky. Všichni tady jednou skončí, ne?
Jo, jsme mrtví, že jo?
Jako Dougie, zlato.
- Jako Dougie! - Jo!
Co se stane, když udělám tohle?
Hezký, chlapáku,
ale na Onom světě není bolesti.
Tak se ukaž.
Výzva přijata.
Nemůžeš jim to takhle vyžvanit!
Promiň, ale asi bychom jim to měli říct.
Ne.
Než uspořádáš baby párty, dokončíme misi.
- Jo, ale… - Podáš mi sójovku, prosím tě?
Já to nechápu.
Jsme tu přece s lidmi, kteří nás mají nejraději.
Proč bychom jim to neřekli?
Co? Všechno je teď na levačku
a bylo by hezký dát rodině něco, pro co můžou bojovat.
Mlč a jez ryby.
Tak jo.
Ne, jak říkal stařík.
Jednou je to výjimka, podruhé náhoda
a potřetí se to nestane, protože nejsem idiot.
Nevíme, jestli je zabil.
Děláš si srandu? Má to jeho rukopis, tohle jsme už viděli.
Copak jsi zapomněl, jak jsme se původně sešli?
Tátův pohřeb.
Přesně tak.
Už jednou z nás udělal blbce a dělá to znovu.
- Ne, Pětko. - Ne.
Odhlasovali jsme, že sem nepůjdeme
a přesto jsme tady.
Fakt si myslíš, že by Luthera zabil?
Myslím, že by zabil Luthera, Klause i nás
bez mrknutí oka.
A navíc si myslím, že v tom Allison jede s ním.
Ne.
Nechci říkat to, co říkají všichni.
Smuteční klišé je to poslední, čeho se musíš bát.
Vím, že všechno končí,
ale myslela jsem, že během toho budeme spolu.
Nemohla jsem se ani rozloučit.
Já se mohla rozloučit
s dcerou a manželem.
Ale nestačilo to. Ty pocity jsou…
Slova na ně nestačí.
Luther tě miloval
na Měsíc a zpátky.
Díky tobě byl šťastný.
Ne, byla se Sloane v tunelu.
Já nemluvím o Klausovi.
Luthera?
Co? Ne, to by nikdy neudělala.
Je mimo od chvíle, co jsme v téhle ose.
- Jo, přišla o dceru. - A zabila Harlana.
I kdybys měl pravdu,
neumím si představit, že by se nám k tomu přiznali.
Souhlasím.
Ale no tak. Poslouchej mě.
Nebudu se tam vracet, abych dostal zas za uši.
A ty mě nepřemluvíš.
Seš tak neskutečně sobeckej! Víš to?
Uvolni se, nic neřeš.
Máš všechen čas světa na smíření se.
Tos přehnal.
Ha!
Kurva.
No tak!
Než jsem na tohle přišel, musel jsem milionkrát umřít.
Už zase?
Ano, zase.
Tohle je něčí představa nebe?
Ty jo!
- Co to… - Ahoj, kámo.
- Ty! - Ne!
Nikam nechoď!
To lechtá!
Pusť mě!
Ty.
Možná necítíš bolest,
ale můžu tě prohazovat zdmi po celou věčnost.
Nedám ti ani vteřinu oddychu. Nikdy toho nenechám.
Ne.
Onen svět je můj hrad.
Možná skákací, ale můj.
Nechceš pomoct rodině, fajn.
Ale láska mého života kráčí směrem do pekla.
Ani nevím, jestli bych to dokázal. Nevím, kam šli.
Klausi, tohle je tvůj hrad.
- Jo. - Sám jsi to řekl.
- Jo. - Ty seš král smrti.
To je trochu nabubřelé.
Já se spíš považuju za…
Jo.
Prince Temnoty.
To je fuk!
Věřím ti, brácho.
Ty dokážeš cokoli.
- Ahoj. - Ahoj.
Promiňte, že jsme sem vtrhli.
Dobře, tak jo. Uděláme to.
- Zkusíme to. - Tak jo.
A na motivační škále od jedné po Statečné Srdce
to bylo jako půlka Bouráku.
- To probereme pak. - Podle mě máš na víc.
K čertu s tím.
Musíme si promluvit.
- Mám dost práce, počká to? - Ne, nepočká.
Luther a Klaus. Zabils je?
V chodbách tohoto hotelu číhá Strážce.
Musíme jej porazit.
Proč bych se připravoval o dva členy týmu?
- Odpověz. - To jsem právě udělal.
Jestli zjistím, že mě taháš za nos, dohoda padá.
Můžu tě ujistit, že svou část dohody dodržím
a od tebe očekávám to samé.
- O co šlo? - To se tě netýká.
Netýká? Jsme tady, v hotelu Zapomnění.
Jak jsi chtěl. Zařídil jsem to.
Nebuď směšný.
Allison zabila Harlana a já sjednotil rodiny.
A co ty, Dvojko?
Pojďte ke mně, děti.
Chvilku jsme si vydechli
a nyní se pustíme do práce.
- Mýtus o sedmi zvonech? - Přesně tak. Někdo tu dával pozor.
- Dobře, tak najdeme zvony, co pak? - Ne.
Zvony jsou jen metafora pro toto.
- Sigilium. - Správně, Číslo Pět.
Sigilium je klíčem k sedmi zvonům.
Když najdeme tento symbol,
přiblížíme se k restartu vesmíru.
Co uděláme, až ho najdeme?
To nevím.
Co prosím? Říkal jsi přece, že máš plán.
Ano, do jisté míry.
Skvělý, takže budeme navěky trčet v tomhle hotelu,
zírat na zdi a jíst mizerný sushi.
Sigilium je naše jediné vodítko
a šance k restartu vesmíru.
Vtipný, jak si s tátou notujete.
- Dobře, kde začneme? - Rozdělte se do skupin.
Půjdu s Allison a Sloane.
- Ben a Pětka s Viktorem. - Chceme Allison.
Bena za Allison, trénovali jsme spolu, bude lepší, když spolu zůstaneme.
Jo. Ne, díky.
Proč ne?
Skvělý nápad.
Umbrella společně a Vrabci též.
Každý si vezme jiné patro.
Musíme najít sigilium.
- A co my? - Jste pár.
Nikoho nezajímá vaše hašteření.
Rozdělte se a vše prohledejte. Potkáme se tu za 30 minut.
Tohle je ztráta času.
Slyšel jsi? Nazval nás párem.
Tvůj táta se mi začíná líbit.
Zapomněl jsem zápisky. Sejdeme se v pátém patře.
Někdo si dal dost práci s tím, aby tu věc ukryl.
Jak velký to má být?
To nám náš milej Reg neřekl.
Vážně? To se divím. Já myslel, že budeš o jeho plánu vědět víc.
A tím chceš říct jako co?
Viděl jsem vás v apartmánu
během svatby.
Teď asi není nejvhodnější…
Já slyšela, že jsi byl úplně mimo.
Byl. Chvíli mi trvalo, než jsem si vzpomněl, co jsem viděl,
ale vzpomněl jsem si.
Uzavřeli jste s tátou nějakou dohodu.
Na čem jste se dohodli?
Dohoda? S tátou?
- To si děláš srandu. - Nedělá.
Odpověz na otázku.
Tobě přeskočilo.
Uzavřeli jste dohodu a Luther je mrtvý.
Tak hele, Luthera zabila ta věc, ať už je to cokoli.
- A Klause? - Nestihl to do tunelu.
Vaše dohoda připravuje lidi o život.
Fakt si myslíš, že jsem uzavřela dohodu,
která měla zabít Luthera a Klause?
Končím. Sejdeme se v hale.
Počkej, ne.
Počkej. Pětko!
Allison.
Vyslechni mě.
Viktore? Allison?
Tak jo.
Aha, tak teď začíná zábava.
Vy dva a vaše konspirační teorie mě nezajímají.
No tak. Vyslechni mě…
Proč bych měla? No?
Vy jste tam chtěli zůstat a umřít.
Vy dva jste poslali k šípku rodinu a vesmír.
Jenom já tu bojuju za záchranu.
Jen potřebujeme znát tátův plán, než přijdou o život další.
Kde je sakra Pětka?
Byl hned za mnou.
Pětko?
Hej.
My se z toho dostaneme, jasný?
My tři budeme v pořádku.
A pak co?
A pak budeme šťastná rodina.
Ne, nebudeme.
To je další zkouška, abych dokázal, že budu dobrej táta?
- Prošel jsi. - Nebaví mě to.
Počkej, no tak.
Aha, tady nejde o mě.
Vida, ty se bojíš.
Se Stanem to bylo snazší.
Mohl jsi mě poslat do háje
a pak bych ti vůbec nemusela říkat o dítěti
a prosit, abys zůstal.
Proč říkat pravdu, když můžeš manipulovat
s lidma, jak potřebuješ a nemusíš se odhalovat.
Slyšíš, jak je to ujetý?
Ale co když naše dítě zklamu tak, jak zklamala moje máma mě?
Tak to neuděláš.
Pod vším tím šílenstvím
jsi dobrý a slušný člověk.
- Určitě? - Jo.
Na tisíc procent.
Tak pojď.
Skončili jsme na stejným místě?
A podívej se i pod květináče.
Vyndej si hlavu z prdele a hledej tajný skrýše.
Hele,
tady je zeď a…
tady je další zeď.
Co to s tebou je?
Lidi umírají a ty se chováš jako mrzutý puberťák.
Mluvíš jako táta.
Proč potřebuješ, aby tě měl rád?
On neurčuje, kým budeme.
Prosadili jsme se i bez něj.
Jo, jako Sparrow Academy, ale ta už není.
On nikdy nebyl Vrabec.
Byl to náš táta a pěkně mizernej. Nepotřebuješ ho.
Tobě se to říká, když už máš novou rodinu.
Její nejlepší část ale zrovna umřela.
Nevěřím vlastním uším, ale fakt vás rád vidím.
- Co se děje? - Hotel se mění.
Chodím tu v kruzích, ale jako kdyby ta budova žila.
- Vrátíme se. - To jsem zkoušel.
Ať jdu kamkoli, skončím na stejném místě.
Možná nemáš orientační smysl.
Fajn, tak nás veď, Magellane.
Pětko?
Pětko.
- Kde je? - Jak já to mám sakra vědět?
No tak, takhle to přece dál nejde.
Jak můžeme všechno vrátit do stavu, jako před tím,
než jsi řekla tu falešnou omluvu a…
A lži?
Allison, no tak. Co s tím uděláme?
Myslím, že to nepůjde.
Problém, tati?
Ty!
Stýskalo se ti.
Do Zapomnění je jediná cesta. Nemožné.
A přesto jsem tady.
Fascinující.
Kéž bych to mohl prozkoumat víc, ale teď se to nehodí.
Využil jsi mě, abys sem dostal rodinu.
Chápu, ale využil jsi mě.
A když už jsem se ti nehodil, nechal jsi mě umřít?
Nechal tě umřít?
Byla to laskavost.
Já věděl, že se vrátíš na Onen svět, kam patříš.
Líbí se mi tam.
- Tak co děláš tady? - Zavraždil jsi Luthera.
Bylo to nutné. A účinné.
A kdo je na řadě teď, tati? Pětka? Viktor? Celá rodina?
Přestaň. Všichni jsou na svých místech, začne bitva.
Od vítězství mě dělí jedno zazvonění, všechno pokazíš!
Kdybych dostal niklák, když tohle slyším, měl bych dolar.
Není to moc peněz,
ale jak máš ty obchody „Vše za dolar“, tak tam by se dalo…
Tak to bychom měli.
Copak mě nikdo neposlouchá?
Ne, neposloucháme tě.
Vrátíme se do haly.
Jo.
Který z našich idiotských sourozenců zazvonil?
Allison!
Allison, musíme zmizet!
Allison, vstávej! Jdeme!
Kdo to udělal?
- Zmizíme. - Jsem ti v patách.
No tak!
- Počkej. - Srát na to.
Dobrá trefa, puso.
Do prdele práce.
Běž!
Zmáčkni to!
- Jaký patro? - Jakýkoli!
Jako fakt? Samuraj?
Pomsta jí sluší.
Sklapneš a pomůžeš nám to zabít?
Tady. Běž.
Tak jo.
Počkej, dobrý.
Musíme tu ránu zaškrtit.
Měl jsi pravdu. Uzavřela jsem s tátou dohodu.
A Luther a Klaus?
S tím nemám nic společnýho. Přísahám.
Proč mi to říkáš teď?
Potřebuju, abys mi věřil.
Udělala jsem to pro nás.
I pro Luthera a Klause.
Co ti nabídl?
Musíš mi věřit.
Hele, když to zvládneme, všechno bude dobrý.
Viktore?
Allison?
Viktore!
Allison?
Říkal jsem ti, ať jdeš, slyšíš?
A nechat tě umřít samotnýho? Nuda.
A dítě?
- To je moje starost. - Jsem jeho otec.
A ten do toho nemá co mluvit ještě šest měsíců.
Takže tě nepřemluvím, abys nešla?
- Konečně to chápeš. - Přesně.
Chápu.
Hej!
- Co to jako děláš? - Chráním svou rodinu.
Ne, Diego, nenechávej mě tady.
Promiň.
- Slíbil jsi, že budeme pořád spolu! - Já vím.
Diego, ne, nedělej to.
Až se narodí, vyprávěj mu o tom,
nebo jí, jaký jsem byl muž.
Kým jsem se snažil být.
Ne, Diego. Ne.
Diego!
Pětkrát jsi ho praštil sekerou.
- Mělo by být po něm… - Brnění. Je jako beton.
- Mezi pláty je mezera. - Musíme se dostat za něj.
- Jdeme na něj! - Sloane.
Hej, kreténe.
Pětko?
Allison?
Konečně někdo s mocí, která stojí za napodobování.
Lilo? Proč jsi tu zavřená?
To si řekneme potom.
Kurva.
- Už mě nebaví utíkat. - Ani mě.
Tohle tady už bylo.
Aspoň tentokrát nejsme proti sobě.
Jdeme.
Klausi?
- Proboha, Klausi. - Lilo.
- Žiješ? - Klausi!
- Co tu děláš? - Co se stalo?
Mysleli jsme, že jsi umřel.
Kéž by. Ahoj.
Seš v pohodě?
- Asi jo. - Klausi.
- Vypadáš hrozně. - Proč nezabíjíte Strážce?
- Právě jsme to udělali. - My taky.
Řekl jsem ti, abys…
Miluju tě!
Mysleli jsme, že jsi mrtvý.
Ano, jsem naživu a je mi skvěle,
navzdory otcovým pokusům rozmašírovat mi mozek, to probereme pak.
Teď musíte vědět,
že táta zabil Luthera.
Mě nepustil do tunelu a taky zazvonil na ten pitomej zvonek.
Co máš v plánu, starouši?
- Nemáme čas. - Zabils Luthera!
Musel jsem, odmítali jste spolupracovat.
Tvoje debilní mýty a báchorky.
Nikdy nebylo sedm zvonů a žádní Seveřani.
- Dovedl jsi nás na smrt. - Nikoliv.
V tomto hotelu se nachází klíč k restartování vesmíru.
Musíme jen najít sigilium!
To je ukradený mně i ostatním!
Sotva jsme přežili útok Strážce s debilní helmou a srpem!
My zabili Strážce se sekyrou.
Náš měl meč.
Jeden zbývá.
Musíme ho najít.
Jo, protože poprvý to bylo super.
Máte někdo ibuprofen, nebo nemohli byste mlčet?
Nemohli byste prostě jen potichu mručet?
Děkuju.
Našel jsem sigilium! Je…
Mojí ženě nikdo ubližovat nebude, zmrde.
Celé ty roky jsem ti věřil.
Nechal jsi mě ztrácet čas na Měsíci. A proč?
Abys mě využil na pitomou misi?
Měl jsi svůj účel.
Nechal jsem tě bránit nejvzácnější věc vesmíru.
A to bylo co?
Brzy to pochopíš.
Vy všichni.
Klausi?
Už to neudržím.
Budu tě navždy milovat.
Ano?
Sigilium je na podlaze haly!
Ty hvězdy!
Děti, najděte si hvězdu a postavte se na ni.
Bene, přišla tvá chvíle, rychle.
Sedm bodů. Nás je sedm. My jsme ty zvony.
Ne.
Ty ne.
Rychle, jinak ho nezastavíme!
Číslo Pět, rychle!
To jsme si nedomluvili! Ubližuješ jim.
Nemůžu přestat.
- Vypnulo by to stroj. - Jaký stroj? Nechápu to.
Hotel byl jen zástěrka.
Jsme ve stroji v jiné dimenzi.
Vytvořil ho ten, kdo stvořil vesmír.
A jak to souvisí s nimi?
Částice uvnitř jejich těl jsou jediným pohonem stroje.
Zabil Luthera.
Snažil se zabít Klause.
Nepřestane, dokud všichni neumřeme.
Musíš toho nechat.
Už to bude.
Pak získáme, pro co jsme si přišli.
Ale ty je zabíjíš!
V životě má vše svou cenu.
Přestaň!
Allison, nesahej na to tlačítko. Nevíme, co to dělá.
Allison, přestaň!
Nenuť mě k tomu!
Věříš mi?
Viktore, co to děláš? Zastav ji!
- Allison, počkej! - Nedělej to!
Claire?
Co se děje, mami?
Vůbec nic, zlatíčko.
Mám jen radost, že jsem doma.
Sem celou dobu patříš.
Ahoj, zlato.
Super.
OBSIDIÁN PAMĚTNÍ PARK
ZA LASKAVÉHO PŘISPĚNÍ SIRA REGINALDA HARGREEVESE
Luthere?
Ty kráso.
- Ty mě vidíš? - Jo!
- Jsem naživu? Já žiju! - Jo!
- Luther žije! - Panebože!
- To není všechno, chlape. - Co?
Ty jo!
Ty kráso! Moje tělo.
Počkat.
- Vypadám úžasně. - Luther je ve formě.
- To musí vidět Sloane. - Zase mám ruku.
To je super. Počkat. Kde je Sloane?
Byla hned za mnou…
- Když to Allison zmáčkla. - Ta je pryč.
Hele, nevím jak vám, ale mně takhle dobře nebylo už dlouho.
- Ví někdo, kde sakra jsme? - V hotelu.
Nebo na místě, kde býval.
Ten dědek to asi dokázal. Vypadá to, že restartoval vesmír.
Zase máš prsty!
Sloane? Sloane!
Hele,
mě žádný restarty nezajímají.
Chci svou ženu. Pětko, kde je?
Rád tě vidím, ale nesahej na mě.
Až mi odpovíš.
Tak jo, jak chceš.
Něco tu nehraje.
Přesně. Hrát bude tvoje prdel.
- Jo, nakopej mu. - Ne.
Moje moc. Nemůžu se přemístit.
Jasně.
To není dobrý.
Tak jo. No tak.
Abraka ducha!
To jsem zase smrtelný?
Ach jo!
Tak moment, jak získáme zpátky moc?
Kurva.
Musím najít svou ženu.
Luthere, nechoď nikam.
Sotva jsi vstal z mrtvých, jsi křehký!
- Musím jít za ním. - Ne. Počkej… Klausi, počkej!
- S váma končím. - No tak.
Musíme na to přijít spolu…
A co máme dělat?
Žít naše životy?
Kreténe.
FINANČNÍ DŮM HARGREEVES
Tento vlak jede do stanice Yeouido.
Překlad titulků: Zuzana Matějková